КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2026 року м. Київ № 320/20549/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не надання позивачеві після отримання ним 08.09.2022 року бойового поранення (травми), довідки про обставини отримання поранення (травми) позивача;
- зобов`язати відповідача надати позивачеві довідку про обставини отримання 08.09.2022 року поранення (травми) позивача;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо здійснення виплат грошового забезпечення позивачеві, після отримання ним 08.09.2022 року бойового поранення (травми), без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 та зобов?язати відповідача здійснити нарахування і виплатити позивачеві щомісячну додаткову грошову винагороду, у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за три відпустки позивача за станом здоров?я, а також - за увесь період знаходження позивача на стаціонарному лікуванні, внаслідок отримання ним 08.09.2022 року тяжкого поранення.
В обґрунтування позову позивач вказує, що військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному оформленні обставин отримання ним поранення та невиплаті додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. 08.09.2022 року. Позивач отримав травму під час проходження військової служби в районі виконання бойових завдань. Факт отримання травми підтверджується первинними медичними документами, зокрема анамнезом, епікризами та подальшими медичними висновками. Згідно довідки ВЛК №74 від 20.02.2023 травма визнана тяжкою. Позивач звертався до командування військової частини з рапортом про видачу довідки за формою, визначеною додатком № 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, однак відповідна довідка видана не була. Позивач вважає, що саме військова частина повинна була організувати належне оформлення обставин отримання травми, оскільки без цього він позбавлений можливості реалізувати свої права. Позивач після отримання поранення перебував на лікуванні, в подальшому ВЛК встановила тяжкість травми. Разом з тим, при здійсненні виплати грошового забезпечення позивачу додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень не нараховувалась. Позивач вважає, що сам факт отримання поранення та перебування на лікуванні є достатньою підставою для здійснення відповідних виплат. Просить позов задовольнити.
Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Київського окружного адміністративного від 18.08.2023 позовну заяву було залишено без руху. У строк визначений судом позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Військова частина НОМЕР_2 заперечує проти позову та вказує, що не заперечує факт звернення позивача з рапортами щодо видачі довідки про обставини травми. Разом з тим, відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України №402, а також Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків у Збройних Силах України, виданню довідки за формою Додатка №5 передує проведення службового розслідування; складання відповідного акта; видання наказу командира військової частини. Довідка є похідним документом і оформлюється виключно за результатами встановлення обставин отримання травми та причинного зв`язку з виконанням обов`язків військової служби. Станом на момент звернення позивача та на час розгляду справи належні матеріали розслідування, які б дозволяли командиру прийняти відповідне управлінське рішення, були відсутні. Отже, у відповідача відсутні правові підстави для видачі довідки у спрощеному порядку без дотримання передбаченої процедури. Щодо виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн вказує, що відсутнє рішення про відмову у виплаті, оскільки відповідне рішення не приймалося. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 про заміну відповідача у справі № 320/20549/23 правонаступником. Замінено відповідача - Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) правонаступником - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 повернуто без розгляду клопотання позивача про залучення співвідповідача.
Копію ухвали суду була направлена Військовій частині НОМЕР_1 до електронного кабінету підсистеми Електронний Суд, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідно до приписів частини п`ятої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Приписами частини першої другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено що, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Військова частина НОМЕР_1 своїм правом про надання письмового відзиву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань по суті спору не надала.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, що підтверджується витягом з військового квитка та іншими матеріалами справи.
08 вересня 2022 року під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій Позивач отримав травму, що підтверджується наданими суду медичними документами, зокрема: анамнезом КНП «Клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» від 09.09.2022 року; перевідним епікризом №12316 від 15.09.2022 року; виписним епікризом від 22.09.2022 року; довідкою про медичний огляд ВЛК від 22.09.2022 року; виписками з медичних закладів від 09.11.2022, 28.11.2022, 07.02.2023; довідкою військово-лікарської комісії №74 від 20.02.2023 року.
Згідно з довідкою ВЛК №74 від 20.02.2023 за результатами проведеного медичного огляду встановлено, що отримана позивачем травма є тяжкою.
З наданих матеріалів убачається, що після отримання травми позивач проходив стаціонарне лікування у медичних закладах, у тому числі з переведенням між ними, а також подальше лікування за медичними показами.
05 травня 2023 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом про видачу довідки про обставини отримання поранення (травми) за формою, визначеною додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідна довідка позивачу видана не була. Матеріали справи не містять доказів проведення службового розслідування обставин отримання травми або видання наказу командира військової частини з цього приводу.
Разом з тим, з виписки по банківському рахунку позивача вбачається, що після отримання травми грошове забезпечення виплачувалося, однак додаткова грошова винагорода у розмірі 100 000 гривень, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, не нараховувалася та не виплачувалася.
Позивач вважає, що невидача довідки про обставини травми та невиплата додаткової грошової винагороди порушують його права, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Пунктом 6.1. Положення №402 установлено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Пунктом 6.2 Положення №402 визначено перелік документів, які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК. При цьому, на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, подається оригінал або належним чином засвідчена копія довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
В силу пункту 6.3 Положення № 402 оригінали або копії направлення на медичний огляд ВЛК та інші документи, необхідні для прийняття постанов ВЛК, надсилаються (надаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я (установи) в електронній або паперовій формі в установленому законодавством порядку.
За правилами пункту 21.1 Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.
Відповідно до пункту 21.5 Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.
б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.
д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
У такому ж формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
Згідно пункту 21.7 Положення №402, постанова ВЛК про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва) та її наслідків приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або висновку, зазначеного в Акті проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акті про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, у разі проведення розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва). Також до ВЛК надається медична документація про первинне звернення за медичною допомогою військовослужбовця безпосередньо після одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).
Оригінали або копії Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії), за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть), за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332, надсилаються (передаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я в електронній або паперовій формі.
На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється не менше ніж у 2 примірниках. Один із примірників довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) подається у ВЛК з метою встановлення причинного зв`язку травми (поранення, контузії, каліцтва) з військовою службою. Примірник довідки обов`язково зберігається в особовій справі військовослужбовця.
Довідка (копія довідки) про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) або копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть), Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) зберігається в матеріалах ВЛК, яка прийняла відповідну постанову про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідачем не спростовано, що позивач отримав травму.
Разом з тим, доказів проведення службового розслідування, складання відповідного акта та прийняття наказу командира військової частини суду не надано.
Судом також встановлено, що позивач звертався з рапортом щодо видачі довідки за формою Додатка № 5, однак відповідні заходи з боку військової частини вжиті не були.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невжиття заходів, спрямованих на з`ясування обставин отримання позивачем травми та належного документального оформлення таких обставин.
Відтак, враховуючи, що обставини отримання травми позивачем 08.09.2022 під час проходження військової служби підтверджені матеріалами справи, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушених прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні позивачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), що отримана ним 08.09.2022 за формою, визначеною додатком 5 до Положення Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 року № 402.
Разом з тим, додатком 5 до наказу №402, затверджено форму довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
При цьому, Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 за № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360, встановлено, що комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься у первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3 (пункт 5 Розділу V «Особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення антитерористичної операції» Інструкції).
Відповідно до пункту 18 Розділу ІІ Інструкції за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом № 402.
Тобто, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує певна процедура, визначена вказаною Інструкцією, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку.
Підсумовуючи наведене, суд встановив, що після звернення позивача до суду військовою частиною НОМЕР_2 видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 05.09.2023 року № 373/991, складену за формою додатка 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. 
У довідці зазначено, що травму позивач отримав 08.09.2022 року за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, що підтверджено наказом командира військової частини. 
Отже, на час вирішення спору порушення, яке полягало у невидачі довідки, усунуто самим відповідачем. За таких обставин відсутній предмет судового захисту у цій частині, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання видати довідку задоволенню не підлягають.
Оцінюючи вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, здійснюється виплата додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 гривень на місяць пропорційно часу перебування у відповідному статусі. 
З аналізу наведених норм вбачається, що право на отримання зазначеної винагороди виникає не з моменту видання окремого наказу командира, а з моменту настання юридичних фактів, прямо визначених постановою №168, а саме: 
- встановлення причинного зв`язку поранення з проходженням військової служби; 
- перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення. 
Свідоцтвом про хворобу № 1276 від 12.07.2023, виданим штатною ВЛК, встановлено, що 08.09.2022 позивач отримав мінно-вибухову травму та акубаротравму під час виконання обов`язків військової служби у районі ведення бойових дій, а також постановлено: «Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби». 
Пунктом 9 Свідоцтва визначені періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні: 
– з 03.11.2022 по 28.11.2022; 
– з 13.02.2023 по 20.02.2023. 
Крім того, після проведених оперативних втручань позивачу надано дві відпустки за станом здоров`я строком по 30 календарних днів, що підтверджується матеріалами справи та висновками ВЛК. 
Таким чином, у періоди з 03.11.2022 по 28.11.2022; з 29.11.2022 по 28.12.2022; з 13.02.2023 по 20.02.2023; з 21.02.2023 по 22.03.2023, позивач перебував у статусі, прямо визначеному постановою №168 як підстава для виплати додаткової винагороди. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду неодноразово зазначав, що виплата додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, не є дискреційним правом військової частини, а є обов`язком за наявності встановлених нормативним актом умов (зокрема, постанова КАС ВС від 20.03.2024 року у справі №560/12488/22; постанова КАС ВС від 17.01.2024 року у справі №520/13882/22). 
У зазначених рішеннях Верховний Суд виходив з того, що за наявності підтвердженого факту поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, та документально встановлених періодів лікування або відпустки після тяжкого поранення у суб`єкта владних повноважень відсутній розсуд щодо вирішення питання про виплату - такий обов`язок виникає безпосередньо з постанови Кабінету Міністрів України. 
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду про те, що судове рішення у таких спорах не є втручанням у бюджетні повноваження органу, оскільки суд не здійснює самостійного розрахунку та не визначає суму замість відповідача, а лише зобов`язує провести нарахування відповідно до встановленого нормативного регулювання (постанова КАС ВС від 12.02.2024 у справі №300/7563/22). 
За таких обставин позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату додаткової грошової винагороди за визначені судом періоди.
Щодо вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд під час ухвалення рішення суду за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, якщо суд допускає його негайне виконання.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд приходить до висновку, що суд наділений правом під час ухвалення рішення у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за періоди: з 03 листопада 2022 року по 28 листопада 2022 року, з 29 листопада 2022 року по 28 грудня 2022 року, з 13 лютого 2023 року по 20 лютого 2023 року, з 21 лютого 2023 року по 22 березня 2023 року. 
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за періоди: з 03 листопада 2022 року по 28 листопада 2022 року, з 29 листопада 2022 року по 28 грудня 2022 року, з 13 лютого 2023 року по 20 лютого 2023 року, з 21 лютого 2023 року по 22 березня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168.
4. У задоволенні іншої частин позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.