ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.04.2026	Справа № 910/394/25	

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3"
до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"
про  стягнення 106 532,45 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін: 
без виклику.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/394/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролан-3» (позивач, ТОВ «Агролан-3») до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (відповідач, ПрАТ «НАСК «Оранта») про стягнення 99 032,45 грн страхового відшкодування, 7 500,00 грн за проведення експертного товарознавчого дослідження.
Ухвалою від 21.01.2025 суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язав Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надіслати на адресу Господарського суд міста Києва поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № 220578463 - для приєднання до матеріалів справи.
06.02.2025 відповідач подав відзив та заявив про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи та подав відзив на позов.
Відповідно до ухвали від 25.02.2025 клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи задоволено, призначено у справі № 910/394/25 судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
12.11.2025 до суду надійшли матеріали справи № 910/394/25 та Висновок експерта № СЕ-19-25/2081-АВ від 07.10.2025 за результатом проведення в яких частково заперечив проти позову та заявив клопотання про включення витрат на проведення судової експертизи до витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Таким чином, з метою дотримання прав та інтересів учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність поновити провадження в справі № 910/394/25 та встановити сторонам строки для подання пояснень з урахуванням висновку експерта.
На виконання вимог суду позивач надав додаткові пояснення по справі та стосовно розміру понесених судових витрат.
Відповідач, у свою чергу, 09.12.2025 надав письмові заперечення проти заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
З огляду на доводи та докази сторін, суд долучає надані сторонами письмові пояснення та заперечення до справи та вважає за необхідне врахувати їх під час вирішення спору по суті.
Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2024 року о 16:44 год в м. Львів на перехресті дороги «Західний обхід м. Львова» - автодороги «Львів-Шегині» Львівської області сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «DAFXF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки ЕХО, д.н.з. НОМЕР_2 та автомобілем «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом марки REISCH, д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок якого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Автомобіль «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП належав на праві власності ТОВ «АГРОЛАН-3».
Постановою Буського районного суду Львівської області від 04.10.2024 у справі № 943/2112/24 водія автомобіля «DAFXF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAFXF 95.430» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220578463, згідно з яким ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000,00 грн, а ліміт за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн.
Як стверджує позивач, без узгодження з ним суми страхового відшкодування, ПрАТ «НАСК «Оранта» перерахувала на його рахунок 33 603,70 грн.
З метою визначення дійсної вартості матеріального збитку, завданого ТОВ «АГРОЛАН-3», позивач звернувся до експерта Мазура Михайла Степановича для проведення автотоварознавчого дослідження. За результатом такого дослідження складено висновок № 128/24 від 30.10.2024, а вартість матеріального збитку становить 172 866,68 грн.
05.11.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, згідно з якою просив врахувати висновок експерта № 128/24 від 30.10.2024 та переглянути суму страхового відшкодування.
У відповідь на претензію, 16.12.2024 відповідач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «АГРОЛАН-3» грошові кошти в сумі 27 363,85 грн.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що виплачена відповідачем сума страхового відшкодування є неприйнятною, суттєво занижено, та такою, що не відповідає реальному розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, що не дає змоги ТОВ «АГРОЛАН-3» провести відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 .
Відповідач проти позову заперечував та посилався, здебільшого, на наступне:
- НАСК «Оранта» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 60 967,55 грн відповідно до Звіту 03-D/16/83 від 18.11.2024;
- ліміт відповідальності страховика за шкоду майну становить 160 000,00 грн, а франшиза за полісом дорівнює 1 500,00 грн;
- з урахуванням висновку експерта № СЕ-19-25/2081-АВ від 07.10.2025, позов підлягає частковому задоволенню на суму 95 872,86 грн.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Частинами 1-4 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 ГПК України.
За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як встановлено судом, ПрАТ «НАСК «Оранта» сплатило ТОВ «АГРОЛАН-3» суму завданих внаслідок ДТП Збитків у загальному розмірі 60 967,55 грн, однак позивач вважає, що така сума є заниженою та не відповідає дійсному розміру завданої шкоди.
На підтвердження своїх доводів позивач долучив до позову Висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 128/24 від 30.10.2024, згідно з яким вартість матеріальних збитків, спричинених власнику ТЗ «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок ДТП, яка мала місце 03.09.2024, станом на час ДТП, при зовнішньому візуальному обстеженні (без проведення необхідних технологічних документальних; діагностичних дефектовок деталей/механізмів/вузлів/агрегатів і вимірів) ймовірно становить: «У» = 172 866,68 грн.
Відповідач із розрахунком викладеним у вказаному висновку не погодився.
Тому, з метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, судом було задоволено клопотання відповідача та призначено у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
За результатом проведення судової експертизи складено Висновок № СЕ-19-25/20881-АВ від 07.10.2025, згідно з яким:
- вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 станом на 03.09.2024 складала 186 747,48 грн з урахуванням ПДВ;
- вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 станом на 03.09.2024 складала 158 340,41 грн без врахування ПДВ.
Наявні у справі виковки експертів суд оцінює з урахуванням положень ст.ст. 86, 104 ГПК України.
Як вбачається з Висновку № 128/24 від 30.10.2024 при розрахунку суми матеріальних збитків застосовано коефіцієнт фізичного зносу 0,40, а відповідно до Висновку № СЕ-19-25/20881-АВ від 07.10.2025 коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0,52.
Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Суд враховує, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн, а франшиза = 1 500,00 грн.
Тобто, максимальна сума страхового відшкодування, яку ПрАТ «НАСК «Оранта» могло сплатити за таким полісом становить 158 000,00 грн.
Враховуючи, що відповідач вже виплатив на користь позивача 60 967,55 грн страхового відшкодування, то максимальна сума страхового відшкодування, яка може бути стягнута в межах даної справи становить 97 532,45 грн. Позивачем же заявлено позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в розмірі 99 032,45 грн.
Суд бере до уваги суму страхового відшкодування, яка визначена у Висновку № СЕ-19-25/20881-АВ від 07.10.2025, адже під час розрахунку експертом враховано рік випуску досліджуваного транспортного засобу (2016) та враховано коефіцієнт фізичного зносу.
Оскільки згідно із п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України, Фондом державного майна України наказом від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Станом на момент ДТП (03.09.2024) строк експлуатації транспортного засобу «MAN18.440 BLS» д.н.з. НОМЕР_3 2016 року випуску становив більше 7 років, тому обґрунтованим є застосування під час розрахунку страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу.
У той же час, визначаючи розмір збитків, суд враховує, що висновок експерта № СЕ-19-25/20881-АВ від 07.10.2025 містить розрахунок вартості відновлювального ремонту як з урахуванням податку на додану вартість, так і без нього.
Відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту З ПДВ.
Відповідно до листа Державної податкової адміністрації у м. Києві №7536/10/31-606 від 20.07.2011 р. при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим ПДВ не нараховується і окремим рядком не виділяється.
Отже, для отримання доплати ПДВ, потерпілому для страховика потрібно надати АКТ виконаних робіт від Контрагента платника ПДВ ! та доказ оплати цієї операції
Усталеною практикою Верховного Суду передбачено, що страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.
Водночас матеріали справи не містять доказів фактичного здійснення позивачем витрат на проведення ремонту транспортного засобу та сплати відповідних сум податку на додану вартість.
Оскільки позивачем не надано доказів проведення ремонту транспортного засобу та сплати відповідних сум, то підстави для включення податку на додану вартість до складу збитків відсутні.
В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.
Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.
Підсумовуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3" та про стягнення з відповідача страхового відшкодування в загальному розмірі 95 872,86 грн. Решта позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3 159,59 задоволенню не підлягає.
Крім того, судом надано оцінку заявленого позивачем розміру витрат на проведення експертного дослідження. 
Так, у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача 7 500,00 грн витрат за проведення експертного авто товарознавчого дослідження № 128/24.
Суд наголошує, що Висновок експерта № 128/24 було складено виключно за ініціативою позивача, а витрати на таке дослідження в розмірі 7 500,00 грн включені позивачем до ціни позову.
Проте, витрати на експертний висновок не є складовою шкоди, завданої внаслідок ДТП та не підлягають стягненню як страхове відшкодування. У той же час, витрати позивача на проведення експертизи є витратами, пов`язаними з визначенням розміру позовних вимог, а висновок поданий як доказ у справі, який визнаний судом належним та допустимим. Таким чином, понесені позивачем витрати на проведення відповідного дослідження є витратами, пов`язаними з розглядом справи у розмінні ст.ст. 123, 126 ГПК України.
Обставина того, що за результатом призначеної судом експертизи розмір (вартість) відновлювального ремонту визначено в іншому (меншому) розмірі, сама по собі не свідчить про відсутність необхідності у замовленні позивачем експертного дослідження для реалізації права на звернення до суду та обґрунтування позовних вимог.
Системний аналіз положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:
(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;
(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;
(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;
(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05).
Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk. Ukraine), заява № 55109/08).
Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування, витрати позивача на проведення дослідження покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
У той же час, оскільки ухвалою від 25.02.2025 у справі № 9110/394/25 було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, то витрати на проведення такої експертизи (8 557,44 грн) покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених витрат. Докази виставлення експертною установою рахунку та оплата його відповідачем наявні в матеріалах справи.
Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Відповідач проти заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу заперечив, адже позивачем не було надано попереднього орієнтованого розрахунку таких витрат у позові, що суперечить положенням господарського процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 
1) на професійну правничу допомогу; 
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Матеріали справи свідчать про те, що попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат (саме витрат на професійну правничу допомогу) до позовної заяви позивач не надав.
Таким чином, логічним є висновок про відсутність у позивача на час звернення до суду необхідності у залученні адвоката та надання ним професійної правничої допомоги задля представництва інтересів позивача в суді щодо розгляду ініційованого позивачем судового процесу.
Проте в подальшому, у поданій 08.12.2025 заяві зазначено, що з`явилась потреба у залученні адвоката, а витрати на його послуги складають 5 000,00 грн. У той же час, заяву про вступ у справу як представника адвокат Шкварок Тарас Романович подав 02.12.2025.
Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. При цьому, аналіз частини другої статті 124 ГПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Близькі за змістом висновки застосування частини 2 статті 124 ГПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, від 25.03.2021 у справі № 905/717/20.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/676/21 викладено правовий висновок про те, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Тому, враховуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що не зазначення в позовній заяві про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу не є підставою для відмови в розподілі таких витрат, оскільки позивач доручив адвокату представляти свої інтереси в даній справі лише з 02.12.2025 та, відповідно, під час подання позовної заяви 07.01.2025 не міг визначити розмір витрат на правничу допомогу.
Справу № 910/394/25 розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а докази понесених витрат позивачем подано до ухвалення рішення.
Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач дотримався вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні наступні докази (завірені копії):
- ордер Серії ВО № 1124938 від 02.12.2025;
- Акт приймання-передачі наданих послуг від 04.12.2025;
- Договір № 01/25 від 10.02.2025 про надання правничої допомоги (адвокатських послуг);
- Додаткова угода від 10.02.2025 до договору;
- квитанція на виконання платіжної інструкції № 1797 від 04.12.2025;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність Шкварок Тараса Романовича.
Після вступу в справу адвоката, від позивача надійшли наступні заяви та клопотання:
- додаткові пояснення у справі від 03.12.2025;
- заява про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн від 06.12.2025;
- додаткові пояснення від 09.12.2025
Тобто, всі послуги адвоката у даній справі зводяться до заяв про розподіл витрат, а всі заяви по суті сторонами вже були подані раніше.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі також - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року по справі № 922/1964/21 зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії /бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Поряд з цим, дослідивши та оцінивши заяву позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документами, суд зазначає, що зазначені в Акті послуги фактично зводяться до ознайомлення з матеріалами справи та надання консультацій..
Отже, заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, за висновком суду, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.
Крім того, позивачем помилково включено до складу судових витрат плату за послуги зі складання та подачі заяви про стягнення судових витрат. Складання заяв та клопотань стосовно судових витрат не є наданням правової допомоги у розумінні господарського процесуального законодавства та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
За таких обставин, заява позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною представником позивача роботою у суді першої інстанції. Отже, за висновком суду, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді першої інстанції, є необґрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача.
Витрати по сплаті судового збору з огляду на часткове задоволення позову відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 75, 76, 77, 86, 101, 104, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3" задовольнити частково.
2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; код ЄДРПОУ 00034186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3" (47704, с. Плотича, вул. Мазепи Гетьмана, 15, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.; код ЄДРПОУ 36143978) страхове відшкодування в розмірі 95 872,86 грн, витрати на проведення експертного авто товарознавчого дослідження № 128/24 в розмірі 7 260,71 грн та судовий збір в розмірі 2 931,39 грн.
3. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3" відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЛАН-3" (47704, с. Плотича, вул. Мазепи Гетьмана, 15, Тернопільський р-н, Тернопільська обл.; код ЄДРПОУ 36143978) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; код ЄДРПОУ 00034186) витрати на проведення експертизи в розмірі 273,03 грн.
5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27.04.2026.

Суддя Ю.О. Підченко