ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/928/26 	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 33/817/282/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 р. м.Тернопіль 
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:
- особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 
захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М. 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Сідорова В.М., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 29.03.2026 року о 00 год. 36 хв. в м. Кременець на вул. Захисників України, 80 ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, не чітка вимова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Алкотест 6810 Драгер та у найближчому лікувальному закладі КНП «Кременецька опорна лікарня» водій відмовився. Про відповідальність попереджений. Від подальшого керування ТЗ відсторонений, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Сідоров В.М. зазначає, що постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, з неправильним застосуванням норм законодавства, з повним ігноруванням наданих доказів і аргументів захисту, а також з неповним з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що ОСОБА_1 жодного разу не висловив прямої, категоричної та недвозначної відмови від проходження огляду на стан сп`яніння ні в усній, ні в письмовій формі. 
За твердженням апелянта, ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, не підписував акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не ставив підписів під будь-якими документами, які б фіксували його відмову від проходження такого огляду, та категорично заперечував свою вину як під час складання матеріалів, так і в судовому засіданні суду першої інстанції. 
Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, а також розділів II–IV Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, відмова особи від проходження огляду має бути висловлена чітко, недвозначно, в усній або письмовій формі і обов`язково зафіксована в установленому порядку з можливістю підпису особи або відмови від підпису з відповідною позначкою. При цьому мовчання, ухилення від прямої відповіді будь-яке «ухиляння» не прирівнюється до відмови від проходження огляду. 
Вказує, що невідповідність ознак сп`яніння, зазначених в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та в протоколі про адміністративне правопорушення, є системним порушенням, яке повністю ставить під сумнів доказову бази. На думку апелянта, такі розбіжності свідчать про їх недостовірність, можливу формальність складання або навіть фальсифікацію. 
На переконання апелянта, оскільки належним чином зафіксованої відмови не було, а огляд на стан сп`яніння не проводився, суд не мав жодних об`єктивних даних (результатів медичного чи технічного огляду), які б підтверджували факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. 
Просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М., який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 626771 від 29.03.2026, який був предметом дослідження місцевого суду, 29.03.2026 року о 00 год. 36 хв. в м. Кременець вул. Захисників України, 80 ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, не чітка вимова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Алкотест 6810 Драгер та у найближчому лікувальному закладі КНП «Кременецька опорна лікарня» водій відмовився. Про відповідальність попереджений. Від подальшого керування ТЗ відсторонений, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його підпис, пояснень чи зауважень щодо протоколу не надано.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено транспортний засіб «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 по вул. Захисників України, 80, м. Кременець, який був зупинений працівниками патрульної поліції. Одразу після зупинки транспортного засобу поліцейські повідомили ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу, а саме керування транспортним засобом під час дії комендантської години та керування транспортним засобом з порушенням правил дорожнього руху, а саме п.п.9.2.б ПДР. 
Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №6926793 від 29.03.2026 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП. 
Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, встановлено, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що йому було повідомлено. Працівниками поліції водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу (алкотестера), так і в закладі охорони здоров`я на що останній ухиляється від відповіді, та намагається “договоритись” з працівниками поліції. В подальшому поліцейські неодноразово пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, проте більшість питань щодо проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі ОСОБА_1 ігнорував і не вчинив жодної дії, направленої на проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
При цьому, працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, і якщо водій не пройде медичний огляд у встановленому законодавством порядку, це буде розцінено як відмова від проходження огляду на стан такого сп`яніння та буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5.ПДР, однак ОСОБА_1 не змінив свою позицію. 
В подальшому поведінка ОСОБА_1 працівниками поліції була розцінена, як відмова пройти відповідний медичний огляд на підставі п.2.5 ПДР України, що стало підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Таким чином, твердження апелянта, що мовчання, ухилення від прямої відповіді чи будь-яке «ухиляння» не прирівнюється до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не спростовує факту його фактичної відмови від проходження огляду, оскільки така відмова була зафіксована у відеозаписі як результат неодноразового ухилення від прямої відповіді на законні вимоги поліцейських. 

Також апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про те, що невідповідність зазначених ознак сп`яніння в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів тим ознакам, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, не спростовує факту вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП. 
Крім того, зазначені обставини не впливають на свідомий факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, оскільки саме у разі не погодження з результатами огляду або відмови від огляду на місці зупинки особа мала право пройти огляд в закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд враховує, що зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, працівники поліції вправі вимагати відповідно до п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. Незгода водія з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає йому права відмовлятися від вимоги поліцейських щодо огляду на стан сп`яніння, що й передбачено положенням п.2.5 ПДР України та приписами ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Сідорова В.М. залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя