УХВАЛА

27 травня 2026 року 
м. Київ

справа №320/54507/24
адміністративне провадження №Зі/990/75/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. від розгляду справи № 320/54507/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України про визнання протиправним та нечинним рішення в частині та положення,
установив:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Некомерційної професійної організації «Асоціація приватних виконавців України» в особі Ради приватних виконавців України, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 рішення Ради приватних виконавців України № 71 від 28 червня 2024 року в частині затвердження Положення про Центр підготовки та підвищення кваліфікації приватних виконавців;
- визнати протиправним та нечинним Положення про Центр підготовки та підвищення кваліфікації приватних виконавців, затверджене рішенням Ради приватних виконавців України № 71 від 28 червня 2024 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року провадження у справі закрито.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року залишено без змін.
29 квітня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у цій справі.
За результатами автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача - Уханенка С. А., суддів: Жука А. В., Білак М. В.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2026 року у цій справі.
25 травня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивачка надіслала до Верховного Суду заяву про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. від розгляду цієї справи. 
У поданій заяві зазначено, що у позивачки виникли сумніви у безсторонності судді Жука А. В., який неодноразово на запрошення Асоціації приватних виконавців брав участь у заходах спільно з керівництвом Асоціації. Зокрема, 06 червня 2025 року на ІІ щорічній конференції «Судовий контроль. Процесуальна взаємодія суддів та виконавців при примусовому виконанні рішень»; 01 травня 2026 року на круглому столі «Виконання рішень приватними виконавцями. Проблемні питання та судова практика». Заявниця стверджує, що суддя Жук А. В. перебуває у товариських відносинах з головою Асоціації приватних виконавців як відповідача у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. від розгляду справи № 320/54507/24 визнано необґрунтованою. Заяву передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, для її розгляду.
За результатами автоматизованого розподілу заяву ОСОБА_1. про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. передано судді Дашутіну І. В. для розгляду.
Вирішуючи заяву про відвід, Суд виходить з такого.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Суд зазначає, що головна мета відводу - це гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Пунктами 28, 29 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року (заява № 16695/04) визначено, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom; заява № 22399/93; п. 38). У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується поки не доведено протилежного (див. вказане рішення від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96; п. 43).
Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.
Водночас суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді/суддів, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Особа, яка подала заяву про відвід судді/суддів, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді/суддів у розгляді справи. Не можуть бути підставою для відводу судді/суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Проаналізувавши аргументи, якими обґрунтовано заявлений відвід судді Жуку А. В., Суд зазначає, що доводи заявниці про упередженість судді Жука А. В. у зв`язку з участю у науково-практичних заходах (семінарах, круглих столах, конференціях), у яких також брали участь представники Асоціації приватних виконавців України, є безпідставними.
Відповідно до пункту 4.11 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, за умови належного виконання своїх обов`язків суддя має право, зокрема, займатися літературною, педагогічною діяльністю, читати лекції, брати участь у діяльності, що пов`язана з правом, законодавством, визначенням правосуддя та іншими подібними питаннями.
Згідно зі статтею 19 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI чергового з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року (у редакції рішення XX чергового з`їзду суддів України від 18 вересня 2024 року), суддя має право брати участь у громадській діяльності, публічних заходах, якщо це не завдає шкоди статусу судді, авторитету суду та судової влади і не може вплинути на здійснення правосуддя.
Отже, участь судді у семінарах, круглих столах чи інших науково-практичних заходах не є підставою вважати його упередженим, навіть якщо організатором чи учасником заходу є сторона у справі. Доказів того, що в судді Жука А. В. сформувалися стійкі особисті зв`язки з керівництвом Асоціації приватних виконавців України, що можуть вплинути на його об`єктивність, внаслідок спільної участі у відповідних заходах 06 червня 2025 року і 01 травня 2026 року, заявником не надано.
При цьому сама лише суб`єктивна недовіра учасника справи до судді не є достатньою підставою для відводу. Вирішальним є те, чи можуть наведені заявником обставини об`єктивно та з позиції стороннього спостерігача викликати обґрунтовані сумніви у безсторонності судді. У цій справі таких обставин судом не встановлено.
Спільна участь судді та представників професійної правничої спільноти у відкритих публічних заходах, присвячених питанням правозастосування та судової практики, сама по собі не свідчить про наявність між ними позапроцесуальних чи особистих відносин, які могли б поставити під сумнів незалежність та безсторонність суду.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у неупередженості або об`єктивності складу суду, не встановлено.
Ураховуючи необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. від розгляду справи № 320/54507/24, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відводу.
Отже, Суд не встановив обґрунтованих підстав для задоволення заяви про відвід. 
Керуючись статтями 36, 40 КАС України, Суд
постановив:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Жука А. В. від розгляду справи № 320/54507/24.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя І. В. Дашутін