ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року
м. Київ

справа № 199/66/23
провадження № 61-11380св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - керівник Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах Держави,
відповідачі: Дніпровська міська рада, ОСОБА_1 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, Головне управлення Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Головне архітектурно-планувальне управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Дніпровської міської ради та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,

Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2023 року керівник Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра в інтересах Держави звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, Головне управлення Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Головне архітектурно-планувальне управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування державної реєстрації речових прав.
2. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровської міської ради від 19 вересня 2018 року № 119/35 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання землі - 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
3. Рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Ординською О. В., з відкриттям розділу, на підставі вищезазначеного рішення, зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 , індексний номер рішення: 44828033 від 26 грудня 2018 року, номер запису про право власності: 29649905, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1731779612101.
4. Вищезазначеним рішенням міської ради земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) віднесено за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».
5. Одночасно згідно з Технічним звітом щодо обстеження водного об`єкта Плесо Ломівське озеро (історична назва - озеро Московське) земельна ділянка площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) розташована на відстані 69 м від урізу води озера Московського в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра.
6. Згідно з даними Публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 розташована безпосередньо біля озера Московського в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, тобто в стометровій зоні від урізу води, а тому передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 була здійснена з порушенням вимог статті 88 ВК України, відповідно до якої прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною для озер 100 метрів.
7. Листом від 24 січня 2022 року № 122/03-22 Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області на запит окружної прокуратури повідомив, що у 2018 році на замовлення гр. ОСОБА_3 , ТОВ «Актив II» розробило «Проект землеустрою щодо організації встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони озера Московське в районі вул. Широка на території АНД району м. Дніпро», який був розглянутий Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області і по ньому були надані відповідні Рекомендації від 01 березня 2018 року №464/11-18.
8. У вищезазначених рекомендаціях від 01 березня 2018 року № 464/11-18 зазначено, що озеро Московське - штучно створений водний об`єкт внаслідок будівництва Лівобережного каналу для формування території ж/м Фрунзенський. Зовнішня межа прибережної захисної смуги встановлена шириною 25,0 м, у подібності до вимог розмірів охоронної зони малих річок, так як морфологічні характеристики каналу Лівобережний та його розширеного плеса озеро Московське співвідноситься з малими річками.
9. Відповідно до листа Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 20 жовтня 2022 року № 46-11-691, наданого на запит окружної прокуратури, завідувачем кафедри водних біоресурсів та аквакультури біотехнологічного факультету ДДАЕУ, доктором біологічних наук, професором Новіцьким Р. О. у 2022 році було проведено дослідження вказаного у запиті об`єкта, і озеро Московське є природним водним об`єктом, що також підтверджується висновком експерта Лампіка Т. В. за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи за № 0014, складеним 15 червня 2023 року на замовлення громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги».
10. Тобто, озеро Московське є природною водоймою, яка має давню історію і утворена у заглибленнях лівого берега Дніпра завдяки заплавам р. Протовч (Проточ). За походженням озеро Московське є заплавним озером, яке входить у придаткову систему Дніпра, а не штучним водоймищем.
11. Позивач стверджував, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150, що розташована у районі АДРЕСА_1 належить до земель водного фонду та у відповідності до положень статті 4 ВК України та статей 58, 59, 84 ЗК України за своїм цільовим призначенням не передбачала можливості для її відведення у приватну власність за категорією земель - «Землі житлової та громадської забудови».
12. Враховуючи викладене, а також з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прокурор просив:
скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150), що розташована в районі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1731779612101, за ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року, номер запису про право власності: 29649905, вчинену державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською О. В., на вказаний об`єкт нерухомого майна;
усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
13. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року у складі судді Подорець О. Б. у задоволенні позовних відмовлено.
14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що водний об`єкт, який раніше мав назву « Озеро Московське », як природний об`єкт повністю перестав існувати після будівництва Лівобережного каналу і дренажно-паводкового каналу (ДПК) «московський», і станом на момент передачі Дніпровською міською радою у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 природного озера «Московське» вже не існувало, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 на момент її передачі у власність ОСОБА_1 знаходилась за межами прибережної захисної смуги, а водний об`єкт, який було утворено на місці колишнього озера «Московське», має статус «канал» із найменуванням «Плесо Ломівське».
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
15. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено, рішення місцевого суду скасовано, позов задоволено.
16. Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 19 вересня 2018 року № 119/35, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання землі - 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
17. Скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150), що розташована в районі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1731779612101, за ОСОБА_1 від 19 грудня 2018 року, номер запису про право власності: 29649905, вчинену державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Одринською О. В., на вказаний об`єкт нерухомого майна.
18. Усунуто перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0970 га (кадастровий номер 1210100000:01:514:0150) шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 .
19. Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0970 га, кадастровий номер 1210100000:01:514:0150, у Державному земельному кадастрі.
20. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та у відповідності до статті 4 ВК України, статей 58, 59, 84 ЗК України за своїм цільовим призначенням не передбачала можливості для її відведення у приватну власність за категорією земель «Землі житлової та громадської забудови».
21. Судом зазначено, що проведення певних поліпшувальних робіт на водних об`єктах не змінює їх статус походження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
22. У вересні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги Дніпровської міської ради та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
23. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
25. У касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
26. Підставою касаційного оскарження представник ОСОБА_1 зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 22 березня 2023 року в справі 
№ 154/3029/14-ц, від 26 вересня 2023 року у справі № 904/3440/22, від 18 грудня 2024 року в справі № 748/29/23, від 15 січня 2025 року в справі № 748/3383/23, від 16 квітня 2025 року в справі № 463/3632/17, від 30 червня 2025 року в справі № 672/5/23, від 23 липня 2025 року в справі № 404/7981/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);
встановлення обставин справи, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
27. Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково послався в оскаржуваному судовому рішенні на постанову Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 160/7238/22, оскільки у вказаній справі не було спростовано факту, що водний об`єкт плесо «Ломівське» має статус «канал», та не підтверджено, що вказаний водний об`єкт має статус «озеро».
28. Також заявник посилається на те, що апеляційним судом не враховано наявні в матеріалах справи докази, з яких вбачається, що водний об`єкт під назвою « Плесо Ломівське » (колишня назва «Озеро московське») не є озером.
29. Вказує, що докази, надані позивачем, є неналежними та не підтверджують обставин, на які прокурор посилається в позовній заяві.
30. Вказує, що відповідач позбавлений земельної ділянки без жодної компенсації, що є грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном.
31. У касаційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
32. Підставою касаційного оскарження Дніпровська міська рада зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18, від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 06 липня 2021 року в справі № 911/2169/20, від 15 січня 2025 року в справі № 748/3383/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
33. Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив застосувати чотири самостійні способи захисту. Разом із тим, єдиним належним способом захисту порушеного права є негаторний позов.
34. При цьому заявник вказує, що апеляційний суд не навів жодного посилання на належний та допустимий доказ, який би підтверджував належність спірної земельної ділянки до земель водного фонду.
35. Зазначає, що при прийнятті рішення про передачу спірної земельної ділянки вимоги законодавства порушено не було.
36. Вважає, що враховуючи матеріали містобудівної документації та висновки Регіонального офісу водних ресурсів та наявні історико-топографічні джерела, водний об`єкт під назвою «озеро московське» не є природним утворенням, а сформований у результаті проведення комплексних гідротехнічних робіт як складова частина дренажно-паводкового каналу «московський», призначеного для запобігання підтопленню територій. Отже, вказаний водний об`єкт має штучне походження і відноситься до інженерно-створених елементів водогосподарської інфраструктури.
37. Крім того, прокурором належним чином не обґрунтовано право на звернення із цим позовом.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги
38. У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги Дніпровської міської ради та представника ОСОБА_1 від Дніпропетровської обласної прокуратури, у яких вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
39. У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 від Дніпровської міської ради, у якому міська рада просить задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
40. Рішенням Дніпровської міської ради № 119/35 від 19 вересня 2018 року у власність ОСОБА_1 була передана земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_1 (за основним цільовим призначенням земельна ділянка віднесена до категорії «Землі житлової та громадської забудови»).
41. Рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Ординською О. В., з відкриттям розділу, на підставі вищезазначеного рішення, зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_1 , індексний номер рішення: 44828033 від 26 грудня 2018, номер запису про право власності: 29649905, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1731779612101.
42. Листом Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів від01 березня2018 року № 464/11-18, який було отримано Дніпровською міською радою перед прийняттям рішення № 119/35 від 19 вересня 2018 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150, підтверджується факт того, що колишнє озеро «Московське» - це штучно створений об`єкт.
43. Згідно листа Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 23 березня 2023 року за № 426/01-23 сучасне плесо «Ломівське» (колишня назва - озеро «московське») у місті Дніпрі стало штучно створеним водним об`єктом, що утворений внаслідок будівництва Лівобережного каналу для формування території ж/м Фрунзенський, при цьому морфометричні характеристики каналу Лівобережний та його розширене плесо (сучасне плесо « Ломівське », колишня назва - озеро «московське») співвідносяться з малими річками, для яких встановлюється прибережна захисна смуга 25 м.
44. Згідно листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 24 березня 2023 року за № 12/19-86 розміщення житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 відповідає як чинній містобудівній документації на місцевому рівні, так і містобудівній документації, що була чинна у 2018 році.
45. Згідно науково-експертного висновку Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського ДСНС України від 14 липня 2023 року водний об`єкт плесо Ломівське (колишня назва - озеро «московське»), яке є невід`ємною частиною дренажно-паводкового каналу, що розташоване на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпро Дніпропетровської області, не є озером. Озеро «московське» як природний об`єкт повністю перестало існувати після будівництва Лівобережного каналу і дренажно-паводкового каналу (ДПК) «московський» і станом на момент передачі Дніпровською міською радою у власність фізичних осіб земельних ділянок з кадастровими номерами, в тому числ, 1210100000:01:514:0150, природного озера «московське» вже не існувало, а водний об`єкт, який було утворено на місці колишнього озера «московське», мав та має статус «канал». Прибережна захисна смуга шириною 25 м для водного об`єкта плесо Ломівське (колишня назва - озеро «московське»), на момент передачі зазначених у висновку земельних ділянок у власність фізичним особам, визначалась з урахуванням чинної на той момент містобудівної документації, та за своїм функціональним призначенням не суперечить нормативній ширині смуги відведення каналу на відстані 25 м.
46. Згідно науково-експертного висновку Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України від 21 вересня 2023 року водний об`єкт під назвою « Плесо Ломівське » (колишня назва «Озеро московське»), що розташований на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра, не є озером.
47. З історичної довідки від 23 жовтня 2023 року щодо історії та топонімії водного об`єкта «Плесо Ломівське» (колишнє «озеро московське») на території Амур-Нижньодніпровського району в м. Дніпро, підготовленої КЗК «Дніпропетровським національним історичним музеєм імені Д.І. Яворницького» ДОР», вбачається, що у результаті суттєвого негативного впливу антропогенного чинника озеро московське фактично перетворилося з закритого озера на частину каналу житлового масиву Фрунзенський.
48. З листа Державного науково-виробничого підприємства «КАРТОГРАФІЯ» від 15 травня 2023 року вбачається, що на топографічній карті масштабу 1:10 000 М-36-130-Б-г-4 стан місцевості на 1994 рік, видання 1996 року, водний об`єкт в районі АДРЕСА_1 не має власної назви.
49. Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 21 вересня 2022 року за № 43/27 «Про перейменування топонімів міста Дніпра, назви яких пов`язані з державою-агресором», водний об`єкт «Озеро московське» було перейменовано на «Плесо Ломівське» (пункт 25 додатку до рішення Дніпровської міської ради від 21 вересня 2021 року), а відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 22 грудня 2021 року за № 260/14 «Про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1» було погоджено та затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «московський» у районі АДРЕСА_1, з якого вбачається, що дренажно-паводковий канал «московський» це не озеро, а спірна земельна ділянка знаходиться за межами прибережної захисної смуги.
50. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі № 160/7238/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року, не встановлено неправомірності та/або невідповідності нормам чинного законодавства рішення Дніпровської міської ради від 22 грудня 2021 року за № 260/14 «Про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «московський» у районі АДРЕСА_1».
Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року касаційні скарги Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги», подану адвокатом Підлужним В. М., й Громадської організації «Платформа громадський контроль», подану адвокатом Сиромятниковим Е. О., задоволено повністю.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 у справі № 160/7238/22 скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов Громадської організації «Дніпропетровська обласна організація Всеукраїнської екологічної ліги» до Дніпровської міської ради задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасувано рішення Дніпропетровської міської ради № 260/14 від 22 грудня 2021 року «Про погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1».
Позиція Верховного Суду
51. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
52. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
53. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
54. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
55. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
56. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що водний об`єкт, який раніше мав назву «Озеро Московське», як природний об`єкт повністю перестав існувати після будівництва Лівобережного каналу і дренажно-паводкового каналу (ДПК) «Московський», і станом на момент передачі Дніпровською міською радою у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 природного озера «Московське» вже не існувало, земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 на момент її передачі у власність ОСОБА_1 знаходилась за межами прибережної захисної смуги, а водний об`єкт, який було утворено на місці колишнього озера «московське», має статус «канал» із найменуванням «Плесо Ломівське».
57. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та у відповідності до статті 4 ВК України, статей 58, 59, 84 ЗК України за своїм цільовим призначенням не передбачала можливості для її відведення у приватну власність за категорією земель «Землі житлової та громадської забудови».
Судом зазначено, що проведення певних поліпшувальних робіт на водних об`єктах не змінює їх статус походження.
58. Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду з огляду на таке.
59. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
60. Відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
61. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
62. Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, а тому не може бути передана у приватну власність.
63. До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (стаття 18 ЗК України).
64. За основним цільовим призначенням землі України поділяються на відповідні категорії, зокрема, землі водного фонду (стаття 19 ЗК України).
65. До земель водного фонду належать, у тому числі, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (стаття 58 ЗК України та стаття 4 ВК України; тут і далі - у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин).
66. Відповідно до частини першої статті 60 ЗК України та частини першої статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяють земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
67. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України).
68. До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (пункт «ґ» частини третьої статті 83 цього кодексу).
69. Частина друга статті 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).
70. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
71. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України), відповідно до яких прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
72. Оскільки законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду, в тому числі прибережних захисних смуг, то при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
73. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2020 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18).
74. Відповідно до статті 1 ВК України водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт). Озеро - природна западина суші, заповнена прісними або солоними водами.
75. Як вказувалось вище, відповідно до частини другої статті 88 ВК України та частини другої статті 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
76. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з відповіді з Держводагентства від 29 травня 2025 року за вих. № 3045/5/5/11-25 та Держгеокадастру від 27 травня 2025 року за вих. № 29-28-0.203-4884/2-25, з яких вбачається, що: 1) для водного об`єкту - канал «плесо Ломівське» ширина смуги відведення встановлюється завширшки 1 м; 2) в Державному реєстрі географічних назв за реєстраційним номером С-5360 містяться відомості про канал «плесо Ломівське » та за реєстраційним номером С-5361 містяться відомості про канал «Лівобережний» і відповідно до статті 19 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» матеріали топографо-геодезичних і картографічних робіт, прийняті на облік до Державного картографо-геодезичного фонду України, є офіційними, а відповідно до пункту 17 Положення про Державний реєстр географічних назв, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2006 року № 622, унормовані географічні назви, що зареєстровані або обліковуються в Державному реєстрі, є офіційними і підлягають обов`язковому використанню органами державної влади та органами місцевого самоврядування у межах здійснення їх повноважень в офіційних документах, Державному земельному кадастрі, містобудівному кадастрі, інших кадастрах природних ресурсів і реєстрах, базах даних, а також офіційних каталогах, довідниках, словниках і переліках географічних назв, виданих та/або оприлюднених ними в Інтернеті.
77. Водночас таке включення до державного водного кадастру водного об`єкту «плесо Ломівське» відбулось на підставі звернення громадянки ОСОБА_5 від 26 березня 2025 року, яка є відповідачем у справах № 199/9398/22, 199/48/23, № 199/51/23 № 199/63/23, № 199/64/23, № 199/71/23, № 199/74/23, № 199/75/23, № 199/77/23 за позовами керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави, предметом яких є повернення земельних ділянок водного фонду, які знаходяться у прибережній захисній смузі плеса Ломівського (озера Московського) в районі АДРЕСА_1 у м. Дніпро та знаходяться поруч з земельною ділянкою, яка є предметом спору у даній судовій справі.
78. Отже, внесення відомостей про статус водного об`єкта здійснено Держводагентством на підставі копій документів, наданих ОСОБА_5 , а саме: рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2024 року у справі № 199/78/23; постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 199/78/23; науково-експертного висновку Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України від 21 вересня 2023 року; науково-експертного висновку Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського ДСНС України від 14 липня 2023 року; листів Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 23 березня 2023 року за № 426/01-23, від 04 жовтня 2023 року № 1618/03-23, рішення Дніпровської міської ради від 21 вересня 2022 року № 43/27 «Про перейменування топонімів міста Дніпра, назви яких пов`язані з державою агресором»; скрин схеми з «Google», що підтверджується листом Державного агентства водних ресурсів України від 04 червня 2025 року № 3109/4/2/11-25.
79. Таким чином, фактично відомості щодо статусу водного об`єкта плеса Ломівського (озера Московського) до державного водного кадастру внесено на підставі судових рішень у справі № 199/78/23 за позовом Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави до Дніпровської міської ради, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою в районі АДРЕСА_1 у м. Дніпро, площею 0,0915 га, кадастровий номер 1210100000:01:514:0151, шляхом її повернення, скасування державної реєстрації речових прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. \
Разом із тим, рішення у справі № 199/78/23 не набрали законної сили, оскільки постановою Верховного Суду від 25 березня 2026 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
80. Апеляційним судом також враховано, що Верховним Судом ухвалено постанову від 06 лютого 2025 року у справі № 160/7238/22, якою визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської міської ради № 260/14 від 22 грудня 2021 року «Про погодження та затвердження проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1», на яке посилався суд першої інстанції при відмові у задоволенні позовної заяви прокуратури по цій справі.
У вказаній справі касаційний суд виснував, що «оскільки ані Водний кодекс України, ані жодний інший національний нормативний акт не містять поняття «розширене плесо ДПК», тому згідно зі статтями 6, 19 Конституції України, пунктами 1, 3 частини другої статті 2 КАС України, статтями 1, 88 Водного кодексу України, розроблення Дніпровською міською радою проєктної документації на об`єкт, не передбачений національним законодавством, є порушенням принципу законності. Як випливає із приписів національного законодавства (статті 25, 26 Закону України «Про землеустрій», статті 186 Земельного кодексу України, статті 1, 16, 17, 88 Водного кодексу України), - проєкт землеустрою (документація із землеустрою) розробляється винятково на об`єкти, передбачені приписами національного законодавства. Проєкт землеустрою не може розроблятися на об`єкт, який не передбачений жодним нормативним актом. Тому суб`єктивні права й обов`язки замовляти проєкт землеустрою (документацію із землеустрою) виникають лише щодо об`єкта, який передбачений приписами національного законодавства.
Погоджуючи та затверджуючи проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1, розроблений ФОП ОСОБА_7 , погоджуючи та затверджуючи межі водоохоронної зони та прибережної захисної смуги розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1 рішенням від 22 грудня 2021 року № 260/14, Дніпровська міська рада діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією й законами України, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
…Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області не є уповноваженим органом на ведення обліку вод, не є належним та компетентним органом, який має відповідне (переважне) право щодо визначення статусу, зокрема, водних об`єктів та не наділений компетенцією визначати статус водних об`єктів, не є офіційним джерелом визначення статусу водних об`єктів».
81. Крім того, водний об`єкт «озеро московське», у прибережній захисній смузі якого розташована спірна земельна ділянка, перейменовано у «плесо Ломівське» рішенням Дніпровської міської ради від 21 вересня 2022 року № 42/27 «Про перейменування топонімів міста Дніпра, назви яких пов`язані з державною агресором» лише з підстав того, що його колишня назва пов`язана з державною агресором, а не внаслідок будівництва каналу «Лівобережний».
82. Таким чином, оскільки проєкт землеустрою не може розроблятися на об`єкт, який не передбачений жодним нормативним актом, тому суб`єктивні права й обов`язки замовляти проєкт землеустрою (документацію із землеустрою) виникають лише щодо об`єкта, який передбачений приписами національного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що погоджуючи та затверджуючи проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій земель водного фонду та водоохоронної зони розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1, розроблений ФОП ОСОБА_7 , погоджуючи та затверджуючи межі водоохоронної зони та прибережної захисної смуги розширеного плеса ДПК «Московський» у районі АДРЕСА_1 рішенням від № 260/14, а також затверджуючи проект землеустрою рішенням від 19 вересня 2018 року №119/35 щодо відведення земельної ділянки 1210100000:01:514:0150 у власність ОСОБА_1 , Дніпровська міська рада діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією й законами України, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
83. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:01:514:0150 належить до земель водного фонду та у відповідності до положень до статті 4 ВК України та статей 58, 59, 84 ЗК України за своїм цільовим призначенням не передбачала можливості для її відведення у приватну власність за категорією земель «Землі житлової та громадської забудови».
84. За встановлених обставин апеляційним судом, останній правомірно зазначив, що проведення певних поліпшувальних робіт на водних об`єктах не змінює їх статус та походження.
85. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово зазначала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).
86. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
87. Отже, доводи касаційної скарги про обрання прокурором неналежного способу захисту відхиляються колегією суддів.
Щодо втручання у право на мирне володіння майном
88. Також слід зазначити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
89. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».
90. Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ, серед багатьох інших, наприклад рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), заяви № 7151/75 та № 7152/75, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and others v. the United Kingdom), заява № 8793/79, «Щокін проти України», заяви № 23759/03 та № 37943/06, «Сєрков проти України», заява № 39766/05, «Колишній король Греції та інші проти Греції» (The former king of Greece and others v. Greece), заява № 25701/94, «Трегубенко проти України», заява № 61333/00, «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
91. Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.
92. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції» (The former king of Greece and others v. Greece), заява № 25701/94. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).
93. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
94. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність чи у довготривалу оренду, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте, поведінка особи, в якої майно витребовується.
95. В цій справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернути спірну земельну ділянку з володіння ОСОБА_1 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у власність останнього земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки. «Суспільним», «публічним» інтересом у вимогах прокурора можна вважати також забезпечення охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити його природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, завдати інших екологічних проблем.
96.  ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а тому не могла бути передана у приватну власність.
97. Також відхиляються доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 позбавлений земельної ділянки без жодної компенсації, що є грубим порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном.
98. Колегія суддів враховує, що позов прокурора у справі, яка є предметом касаційного перегляду спрямований на захист суспільного інтересу та відновленні становища, яке існувало до порушення права держави на землю, яка відноситься до земель водного фонду.
99. Встановивши, що спірна земельна ділянка відносяться до земель водного фонду і не могла бути передана у приватну власність відповідно до вимог чинного законодавства України апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора.
100. Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, своєю чергою, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду.
101. Відтак, на переконання колегії суддів, задоволення позову у справі, яка є предметом касаційного перегляду, жодним чином не порушує прав відповідача в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
102. Крім того, колегією суддів враховано, що матеріали справи не містять доказів наявності нерухомого майна на спірній земельній ділянці та те, що земельна ділянка набута відповідачем в порядку приватизації, тому останній не позбавлений права на повторне звернення для виділення йому іншої земельної ділянки.
Щодо звернення прокурора до суду в інтересах держави
103. Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України).
104. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України).
105. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
106. Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.
107. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
108. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21) зазначено, що: 
«8.9. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються із постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17».
109. Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор в обґрунтування необхідності захисту інтересів держави вказував, що органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Дніпровська міська рада як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпро, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель та території міста. При цьому, оскільки прокурором оскаржується також рішення Дніпровської міської ради, на підставі якого ОСОБА_1 набув спірну земельну ділянку, тому міська рада є співвідповідачем у вказаній справі, що дає підстави виступати прокурору як самостійному позивачу у вказаній справі.
110. Таким чином, прокурор дотримався передбачених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» вимог щодо обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у суді у цій справі як позивача, а доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
111. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
112. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
113. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги Дніпровської міської ради та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович