Справа № 161/333/26 
Провадження № 2/161/2417/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Колісник А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування вимог зазначає, що 08.11.2024 року о 00:20 год. в с. Борохів по вул. Миру сталась ДТП за його участі, в результаті якої він, керуючи автомобілем Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на перешкоду, а саме: магазин (мінімаркет). 13.11.2024 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 2100 доларів США та 10 000 грн. за відновлення магазину в АДРЕСА_1 . Разом з тим, йому стало відомо, що жодного відношення до пошкодженого об`єкту нерухомості відповідач немає. Власником вказаного майна є ОСОБА_3 . 28.07.2025 року ОСОБА_1 направив на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, яка станом на дату подачі позову в добровільному порядку не виконана.
З огляду на вказане, позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти в судовому порядку, а також понесені ним судові витрати.
Ухвалою суду від 08.01.2026 року позов було залишено без руху.
Ухвалою суду від 26.01.2026 року справу було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Позивач в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача просив проводити розгляд справи без участі сторони, долучити до матеріалів справи письмові пояснення свідку та відмовити у задоволені позову.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Предметом розгляду справи є питання стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.
Суду належить встановити чи є кошти, що сплачені ОСОБА_2 позивачем безпідставно набутими та чи підлягають вони поверненню.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2024 року, що набрала законної сили, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 139 КУпАП (встановлено згідно даних АСДС, а.с.16).
З тексту постанови вбачається, що 08.11.2024 року о 00:20 год. водій ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме магазин міні-маркет, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті ДТП транспортний засіб та будівля міні-маркету зазнали пошкодження із матеріальними збитками.
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії розписки слідує, що відповідач ОСОБА_2 13.11.2024 року отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в розмірі 2100 доларів США та 10 000 грн. За відновлення магазину в АДРЕСА_1 . Іншу частину коштів ОСОБА_1 зобов`язувався повернути по закінченню ремонту (а.с.4).
Згідно інформаційної довідки від 28.11.2024 року власником приміщення магазину /А-1/ в АДРЕСА_1 з 05.04.2017 року є ОСОБА_3 (а.с.5).
Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована У ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (поліс №223020902, а.с.14).
З відповіді ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 20.10.2025 року вбачається, що будь-яких звернень та заяв про відшкодування шкоди, завданої власнику пошкодженого майна (внаслідок ДТП від 08.11.2024 року) товариство не отримувало, огляду та оцінки майна не проводило, рішень про страхові виплати не приймало. (а.с.9).
Загальні підстави для виникнення зобов `язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Так, стаття 1212 ЦК України регулює правовідносини, які виникають з приводу набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).
Необхідно виходити з того, що правова підстава отримання (набуття) майна відсутня у тому разі, коли відбувся перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується безпосередньо на вимозі закону, або суперечить меті існування правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Загальне правило частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі вказаної норми ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022св22), від 31 січня 2024 року у справі № 640/17086/18 (провадження № 61-6165св23).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі N 390/34/17 (провадження N 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Суд зауважує, що позивач як на підставу позову посилався на те, що відповідач немає відношення до пошкодженого ним в результаті ДТП майна.
Зі змісту розрахункових листів вбачається, що грошові кошти отриманні відповідачем за «відновлення магазину».
З письмових пояснень ОСОБА_3 , наявних в матеріалах справи вбачається, що на момент ДПП 08.11.2025 року він був власником пошкодженого приміщення магазину. Також, 09.04.2024 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаного об`єкту нерухомості. Власником обладнання, яке використовувалось для роботи магазину був ОСОБА_2 . Станом на момент розгляду справи діяльність приміщення магазину є відновленою.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_4 слідує, що станом на момент ДТП вона була орендарем розглядуваного магазину, власником обладнання, яке використовувалось при оренді був ОСОБА_2 , який займався відновленням пошкодженого майна. Станом на момент розгляду справи діяльність магазину відновлена.
З огляду на вказане, відповідач був особою відповідальною за відновлення пошкодженого майна (за домовленість між його власником та орендарем приміщення). Крім того, майно ОСОБА_2 (належне особі обладнання) також було ушкоджене в результаті ДТП.
Слід зазначити, що тягар доведення підстав позову в такій категорії справ покладено саме на позивача, який вважає, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивача та не вдається до повернення безпідставно набутих коштів за рахунок позивача.
Судом встановлено, що виплата коштів проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача, доказів протилежного не встановлено.
Враховуючи викладене, підстави для стягнення грошових коштів в порядку ст. 1212 ЦК України відсутні, позов до задоволення не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 26 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області       В.В. Черняк