УХВАЛА
1 липня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/1414/20
провадження № 12-19гс26

Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Пількова К. М., 
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Губської О. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.,
перевіривши наявність підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи 

за касаційними скаргами Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань-Кор»

на рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 (суддя Шарко Л. В.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 (головуючий суддя Мартюхіна Н. О., судді Бородіна Л. І., Плахов О. В.) у справі

за позовомвиконувача обов`язків керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 

до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань-Кор»

про визнання недійсним договору, скасування рішення та повернення майна,

УСТАНОВИЛА:
1. У травні 2020 року виконувач обов?язки прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 (далі - Прокурор) звернувся в інтересах держави до Харківської міської ради (далі - Відповідач 1, Рада), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Відповідач 2, Управління) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань-Кор» (далі - Відповідач 3, Товариство) з позовом, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення 7-ї сесії Ради 7-го скликання від 06.07.2016 № 283/16 «Про відчуження об?єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» в частині пункту 10 додатка до рішення (далі - Рішення); 
- визнати недійсним договір № 5395-В-С від 10.11.2016 купівлі-продажу (далі - Договір купівлі-продажу) нежитлових приміщень підвальної частини № 1-:-5, 1а, 7-:-9, 11, 11а, 12, 17-:-26, VI, ІІІ нежитлової будівлі (літ. «А-1») загальною площею 259,9 кв. м за адресою: м. Харків, вул. Ярославська, будинок 10 (далі - Приміщення), укладений між Відповідачами 2 і 3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н. В. і зареєстрований у реєстрі за № 2365; 
- зобов?язати Товариство повернути територіальній громаді міста Харкова Приміщення вартістю 808 045,20 грн шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі цього майна.
Також просив визнати поважною причину пропуску строків на оскарження Рішення та поновити строк.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне Рішення прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 1, 2, 4, 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», статей 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».
3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.09.2020, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021, визнано поважною причину пропуску строків на оскарження Рішення та поновлено строки на звернення до суду з позовом. Позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним та скасовано Рішення, а саме пункт 10 додатка до нього. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу, укладений між Відповідачами 2, 3. Зобов`язано Товариство повернути територіальній громаді міста Харкова Приміщення вартістю 808 045,20 грн шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі вказаного майна. Здійснено розподіл судових витрат.
4. Суди попередніх інстанцій, встановивши порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, протиправність поведінки покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу, з огляду на нездійснення ним поліпшень майна, які неможливо відокремити від відповідного об?єкта без завдання йому шкоди, звернувся до органів місцевого самоврядування з відповідною заявою, дійшли висновку про недобросовісність дій орендаря, у зв?язку із чим позбавлення його майна не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі наслідки обумовлені протиправною поведінкою самого набувача майна. 
Прокурор у позовній заяві, навівши підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, тому визначив Раду одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування пункту додатка до її Рішення, з огляду на що суди дійшли висновку про підтвердження прокурором підстави для представництва інтересів держави у цій справі, який звернувся до суду як самостійний позивач.
5. У квітні 2021 року Управління звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю; зупинити виконання постанови суду апеляційної інстанції до прийняття остаточного рішення у справі.
6. У квітні 2021 року Рада також звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Також подала клопотання про передачу справи на розгляд об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - КГС ВС).
7. Ухвалою від 08.06.2021 КГС ВС прийняв касаційну скаргу Управління та призначив її до розгляду в судовому засіданні на 30.06.2021.
8. У червні 2021 року Товариство звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові Прокурора.
9. Ухвалою КГС ВС від 30.06.2021 поновлено строк Товариству на подання касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за скаргою та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 21.07.2021.
10. Ухвалою КГС ВС від 30.06.2021 відкладено розгляд справи за касаційною скаргою Управління на 21.07.2021, а ухвалою від 08.07.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Ради та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 21.07.2021.
11. Ухвалою від 15.07.2021 КГС ВС зупинив провадження у справі до перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 у подібних правовідносинах у справі № 925/1133/18 у касаційному порядку судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності КГС ВС (далі - СП щодо земельних відносин КГС ВС).
12. Ухвалою від 21.04.2022 КГС ВС поновив провадження у справі, відмовив Товариству в задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку; провадження у справі зупинив до перегляду постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 у подібних правовідносинах у справі № 925/1133/18 у касаційному порядку СП щодо земельних відносин КГС ВС.
13. Ухвалою від 31.07.2024 КГС ВС поновив провадження у справі у зв?язку з прийняттям 11.06.2024 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі № 925/1133/18, яка була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 17.07.2024; призначив розгляд касаційних скарг Управління, Ради та Товариства на 02.10.2024.
14. Ухвалою від 02.10.2024 КГС ВС повідомив учасників справи, що розгляд касаційних скарг відбудеться 13.11.2024, а ухвалою від 04.11.2024 КГС ВС зупинив провадження у справі до розгляду об?єднаною палатою КГС ВС справи № 922/1137/20. 
15. 04.02.2025 КГС ВС поновив провадження у справі, оскільки об?єднана палата КГС ВС 17.01.2025 постановила ухвалу про повернення справи № 922/1137/20 для розгляду відповідній колегії суддів КГС ВС; призначив розгляд касаційних скарг на 19.02.2025, а 19.02.2025 КГС ВС зупинив провадження у справі до розгляду справи № 922/3727/19 СП щодо земельних відносин КГС ВС.
16. Ухвалою від 04.07.2025 КГС ВС поновив провадження у справі та призначив касаційні скарги до розгляду на 09.07.2025, а 30.07.2025 КГС ВС ухвалив передати цю справу на розгляд СП щодо земельних відносин КГС ВС.
17. Ухвалою від 11.09.2025 СП щодо земельних відносин КГС ВС прийняла справу та призначила касаційні скарги до розгляду на 16.10.2025.
18. У подальшому розгляд касаційних скарг неодноразово відкладався.
19. Ухвалою від 09.04.2026 СП щодо земельних відносин КГС ВС передала цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частин третьої, п?ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 справі № 912/2385/18, від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, шляхом їх уточнення та вважає, що справа містить виключну правову проблему комплексного застосування положень статей 53 та 226 ГПК України щодо визначення статусу прокурора як самостійного позивача у випадках, коли уповноважений орган є відповідачем у справі, та уніфікації процесуальних наслідків відсутності підстав для представництва інтересів держави прокурором.

Щодо відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду
20. Колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС звертає увагу, що в цій справі Прокурор оспорює законність набуття Товариством об?єкта приватизації на підставі укладеного з Управлінням Договору купівлі-продажу та просить зобов?язати це Товариство повернути на користь територіальної громади міста Харкова в особі Ради майно, яке було передано на виконання цього договору, наголошуючи на порушенні інтересів держави, оскільки Рада як орган, уповноважений діяти виключно в інтересах територіальної громади, відчужила спірне майно з порушенням вимог законодавства та діяла всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, держави.
21. Водночас звертає увагу, що у пунктах 10.55, 10.57постанови від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо прокурор вважає, що орган місцевого самоврядування незаконно розпорядився майном, яке належить державі, і внаслідок такої дії (рішення, правочину) органу місцевого самоврядування майно було відчужено особі, то держава в особі уповноваженого органу (або у виняткових випадках прокурор за відсутності такого органу або якщо орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів і виконано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру») захищає права власника, витребовуючи відповідне майно у власність держави. Особа, яка набула відповідне майно і від якої воно витребовується, є відповідачем за таким позовом. Якщо ж прокурор захищає суто інтереси територіальної громади, то вона в особі відповідного органу місцевого самоврядування є позивачем за таким позовом, навіть якщо, за твердженням прокурора, саме внаслідок незаконних дій (рішення, правочину) цього органу порушено інтереси громади.
При цьому хоча прокурор і звертався з позовом як самостійний позивач, втім обґрунтовує його нагальною потребою захисту інтересів територіальної громади міста Харкова, про інтерес держави, який би виходив за межі інтересів територіальної громади, не йдеться. 

22. Разом з цим СП щодо земельних відносин КГС ВС вказала, що у цій справі прокурор оскаржував рішення ради та оспорював договір купівлі-продажу приміщень, укладений на його підставі, тому визначив цей орган місцевого самоврядування відповідачем, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 та від 10.12.2025 у справі № 296/704/21.
Водночас у вказаній постанові від 04.03.2026, зазначаючи про те, що орган місцевого самоврядування є позивачем за позовом, поданим прокурором, навіть якщо, за твердженням прокурора, саме внаслідок незаконних дій (рішення, правочину) цього органу порушено інтереси громади, Велика Палата Верховного Суду відступу від цих правових висновків щодо повноважень прокурора не зробила, що, на думку колегії суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС, свідчить про те, що наведений у справі № 922/5241/21 висновок слід уточнити.
23. Також в ухвалі про передачу СП щодо земельних відносин КГС ВС звернула увагу, що попри сформовані Великою Палатою Верховного Суду висновки, що прокурор представляє територіальну громаду в особі ради як колишнього власника об?єкта приватизації і сторону оспорюваного договору купівлі-продажу, а також що з цією метою прокурор може позиватися про визнання недійсним відповідного правочину до його сторін лише в особі органу місцевого самоврядування, Велика Палата Верховного Суду у цій же справі не залишила позовну заяву прокурора без розгляду, а здійснила розгляд спору по суті.
24. Колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС зазначає, що у цій справі хоч Прокурор і стверджує, що звертається з позовом як самостійний позивач, однак обґрунтовує позов необхідністю захисту інтересів територіальної громади, про інтерес держави, який би виходив за межі інтересів територіальної громади у позові не йдеться. Отже, з урахуванням висновків постанови від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, Прокурор мав визначити Раду позивачем (особою, в інтересах якої подається позов), а не відповідачем, що свідчить про вірогідність того, що підстави для самостійного звернення прокурора з цим позовом відсутні.
До того ж у разі встановлення касаційним судом відсутності у цьому випадку законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді постає питання щодо правових наслідків звернення прокурора з таким позовом.
25. У цьому аспекті СП щодо земельних відносин КГС ВС вказує на наявність неоднакової практики, а саме в постановах від 26.02.2019 у справі № 920/284/18, від 03.04.2019 у справі № 909/63/18, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 31.07.2019 у справі № 916/2914/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18 Верховний Суд зазначив, що відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 226 ГПК України.
Однак в інших випадках Верховний Суд виходив із необхідності ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову прокурора, якщо він не обґрунтував підстав представництва інтересів держави в особі позивачів у суді (постанови Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 923/560/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18). 
26. Водночас у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відмова в позові, поданому прокурором за наявності компетентного органу, через те що прокурор не підтвердив підстав для представництва, означатиме неможливість повторного звернення як прокурора, так і самого органу як позивача в інтересах держави.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що, якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.
Однак у цій справі Велика Палата Верховного Суду, висновуючи, що відсутність підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави вже після відкриття провадження у справі у будь-якому випадку має своїм наслідком залишення позову без розгляду (пункт 1, 2 частини першої статті 226 ГПК України), відступу від протилежних висновків Верховного Суду не зробила, з огляду на що зазначені висновки підлягають уточненню.
27. Відповідно до частини третьої статті 302 ГПК України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
28. Велика Палата Верховного Суду дослідила ці аргументи та вважає відсутніми підстави для прийняття справи до свого провадження для вирішення питання про можливий відступ від висновків Верховного Суду.
29. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що задля гарантування юридичної визначеності має відступати від попередніх висновків Верховного Суду лише за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.
30. Вказуючи на те, що оскарження прокурором рішення ради та договору купівлі-продажу, укладеного на його підставі, з визначенням органу місцевого самоврядування відповідачем відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 та від 10.12.2025 у справі № 296/704/21, однак свідчить про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 слід уточнити, колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС не обґрунтовувала, у чому саме підлягає неузгодженість цих висновків, що потребує відступу шляхом уточнення.
31. Так, у справі № 925/1133/18 розглядалися вимоги заступника прокурора до міської ради та приватного підприємства про визнання незаконним та скасування рішення ради, на підставі якого були внесені зміни до договору оренди земельної ділянки, які (зміни) прокурор просив визнати недійсними з огляду на порушення інтересів держави. У постанові від 11.06.2024 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі. У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурор звернувся з позовом, спрямованим на захист інтересів держави, яківиходять за межі інтересів територіальної громади, від стверджуваного прокурором порушення, в тому числі з боку міської ради. У цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача. З огляду на стверджуване порушення міською радою інтересів держави прокурор правильно визначив її відповідачем у цій справі (пункти 103, 109, 115, 118 постанови Великої Палати Верховного Суду). 
32. В іншій постанові від 10.12.2025 у справі № 296/704/21, на яку у згаданому контексті також містить посилання ухвала про передачу справи, розглядалися вимоги керівника прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру до міської ради та фізичної особи про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди, скасування записів про реєстрацію прав, знесення самочинного будівництва. У цій справі, посилаючись у тому числі на власний висновок, викладений у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що позов у цій справі поданий з метою захисту інтересів держави загалом, а саме права власності Українського народу на землю, яка є основним національним багатством та є під особливою охороною держави. А поданий у цій справі позов спрямований на захист інтересів держави, які збігаються з інтересами територіальної громади, від порушення, вчиненого, за твердженням прокурора. міською радою. Отже, у ситуації, коли уповноважений державою чи територіальною громадою орган сам є учасником спірних відносин і порушником інтересів держави, визначення цього органу позивачем суперечило б принципу розумності. У такому разі статус позивача має належати прокурору, хоча фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є сама держава, а уповноважений орган - міська рада - має бути відповідачем.
33. Поряд з цим за висновком, викладеним у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, Велика Палата Верховного Суду вкотре наголосила, що, звертаючись до суду з позовом, прокурор має визначити, на захист яких саме інтересів він звертається.
У цій справі Прокурор у позовній заяві відзначає, що «з урахуванням того, що Харківська міська рада представляє інтереси міської громади, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, прокурор самостійно подає вказаний позов».
У зв?язку із цим Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що орган місцевого самоврядування не є відповідачем сам по собі. Це орган, який здійснює представництво інтересів територіальної громади (або держави у випадках реалізації делегованих повноважень, визначених законом). Так само і позов, який подано до органу державної влади, є позовом до держави в особі цього органу.
Тому якщо прокурор звертається з позовом, який має на меті оспорити передання органом місцевого самоврядування майна у приватну власність особи, то залежно від того, на захист якого інтересу подано позов (держави в цілому як власника чи територіальної громади як власника), має бути визначено позивача і коло відповідачів.
Якщо прокурор вважає, що орган місцевого самоврядування незаконно розпорядився майном, яке належить державі, і внаслідок такої дії (рішення, правочину) органу місцевого самоврядування майно було відчужено особі, то держава в особі уповноваженого органу (або у виняткових випадках прокурор за відсутності такого органу або якщо орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів і виконано вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру») захищає права власника, витребовуючи відповідне майно у власність держави. Особа, яка набула відповідне майно і від якої воно витребовується, є відповідачем за таким позовом.
В окремих випадках, якщо держава не є власником майна, однак має законний інтерес у перебуванні відчуженого майна у певного суб?єкта (територіальної громади), який його відчужив, вимоги прокурора можуть бути спрямовані на приведення сторін правочину з відчуження майна у стан до порушення цього інтересу. З цією метою прокурор може позиватись про визнання недійсним відповідного правочину до його сторін (громади в особі органу місцевого самоврядування та набувача майна за правочином) та застосування наслідків недійсності правочину (реституцію), а якщо майно було відчужено далі іншій особі - також може звертатися з віндикаційним позовом до цієї особи. 
При цьому прокурор неодмінно має обґрунтувати наявність інтересів держави, які виходять за межі інтересів територіальної громади як власника майна і які у такий спосіб потребують захисту і виправдовують втручання як у права громади як власника з розпорядження цим майном, так і в інтереси набувачів майна.
Якщо ж прокурор захищає суто інтереси територіальної громади, то вона в особі відповідного органу місцевого самоврядування є позивачем за таким позовом, навіть якщо, за твердженням прокурора, саме внаслідок незаконних дій (рішення, правочину) цього органу порушено інтереси громади (пункти 10.51-10.57 постанови Великої Палати Верховного Суду).
34. У вказаній постанові від 04.03.2026 Велика Палата Верховного Суду фактично закріпила усталений підхід до розмежування статусу сторін у подібних спорах за позовами прокурорів та підстав для уточнення цих висновків не вбачає.
35. У питанні наслідків необґрунтування прокурором підстав представництва колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС посилається на наявність неоднакової практики, посилаючись на рішення, ухвалені КГС ВС протягом 2019 року (пункт 26 цієї ухвали).
36. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що у власній постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, переданій на розгляд у тому числі для вирішення питання правових наслідків, у разі якщо після відкриття провадження у справі встановлено відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором у суді, містилися посилання на неоднакову судову практику у тих саме постановах від 06.02.2019 у справі № 924/246/18, від 26.02.2019 у справі № 920/284/18, від 03.04.2019 і 17.04.2019 у справах № 909/63/18 та № 916/641/18 відповідно, від 31.07.2019 у справі № 916/2914/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18, від 17.04.2019 у справі № 923/560/18 та від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, на які послалась колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС в ухвалі про передачу.
37. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначені судові рішення не ілюструють стану судової практики після прийняття Великою Палатою Верховного Суду 26.05.2020 постанови у справі № 912/2385/18, яка була передана на розгляд для усунення цих розбіжностей, та на час передачі цієї справи на її розгляд, а ухвала про передачу не містить посилань на більш пізні правові позиції судів касаційної інстанції, в яких містилися б різні висновки зі спірного питання.
38. За положенням частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування права, і Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що судам слід враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
39. Щодо посилання на необхідність уточнення висновків стосовно наслідків недотримання прокурором підстав представництва в контексті висновків, викладених у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції розглядає справу в межах, установлених статтею 300 ГПК України.
Розглядаючи цю справу, Велика Палата Верховного Суду вказала на помилковість визначення суб`єктного складу справи та виходила з того, що у ній прокурор хоча й стверджує про те, що звертається з позовом як самостійний позивач, однак обґрунтовує позов необхідністю захисту інтересів територіальної громади міста Харкова. Про інтерес держави, який би виходив за межі інтересів територіальної громади, у позові не йдеться. А свою роль як позивача прокурор обґрунтовує необхідністю визначити Харківську міську раду відповідачем, оскільки вона, на його думку, «вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади», іншими словами, порушила ці інтереси. 
Отже, оскільки прокурор у цій справі захищав інтереси територіальної громади міста Харкова, а про недотримання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у скарзі не йшлося, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що прокурор представляє територіальну громаду міста Харкова в особі Харківської міської ради як колишнього власника об`єкта приватизації і сторону договору купівлі-продажу.

Щодо виключної правової проблеми
40. Колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС вважає, що ця справа містить також виключну правову проблему щодо комплексного застосування положень статті 53 ГПК України (стосовно визначення статусу прокурора як самостійного позивача у випадках, коли уповноважений орган є відповідачем у справі) та статті 226 цього Кодексу (стосовно уніфікації процесуальних наслідків відсутності підстав для представництва інтересів держави прокурором), яку можна сформулювати так: 
1) чи має право прокурор звертатися до суду в інтересах держави (територіальної громади) у статусі самостійного позивача, якщо орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (зокрема, орган місцевого самоврядування), є одночасно і учасником спірних правовідносин, і відповідачем у справі, оскільки саме його рішення чи дії оскаржуються як незаконні;
2) яким має бути процесуальний наслідок у разі, якщо суд після відкриття провадження у справі дійде висновку про відсутність визначених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва прокурором інтересів держави: відмова у задоволенні позову по суті чи залишення позову без розгляду на підставі пунктів 1 або 2 частини першої статті 226 ГПК України;
3) чи підлягає судовому розгляду спір за позовом прокурора в інтересах територіальної громади до органу місцевого самоврядування в контексті того, що саме орган місцевого самоврядування представляє інтереси громади в межах своїх повноважень і приймає рішення від її імені, тобто фактично на розгляд суду передається приватноправовий спір між носієм місцевого самоврядування та органом місцевого самоврядування, який його представляє. 
41. На переконання колегії суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС, у першому питанні правильним є висновок про те, що у справах про захист майнових інтересів територіальної громади прокурор має право звертатися до суду виключно в інтересах держави (громади) в особі уповноваженого органу - відповідної місцевої ради, навіть якщо саме ця рада прийняла оспорюване незаконне рішення та виступає стороною незаконного правочину.
Міська рада як представницький орган є конституційно визначеним і єдиним легітимним виразником волі територіальної громади та розпорядником її майна. Факт прийняття радою незаконного рішення, що призвело до вибуття комунального майна з володіння територіальної громади, не позбавляє її статусу органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У таких випадках прокурор, звертаючись до суду, фактично діє в інтересах самої територіальної громади (в особі міської ради), маючи на меті відновлення законності та повернення майна законному власнику.
Наділення прокурора статусом самостійного позивача у таких спорах нівелює сутність представництва, оскільки прокурор не є суб?єктом владних повноважень щодо розпорядження комунальним майном і не може підміняти собою орган місцевого самоврядування. Отже, за позовом прокурора міська рада повинна набувати статусу позивача (особи, в інтересах якої подано позов і чиї права відновлюються), а відповідачем має бути виключно особа, яка є набувачем майна за незаконним договором. Незаконні дії міської ради в минулому є предметом доказування та підставою позову, але не роблять її відповідачем у майновому спорі про повернення майна громаді.
42. Колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС вважає помилковим ухвалення рішення про відмову в позові по суті, якщо суд після відкриття провадження установить, що прокурор не обґрунтував підстав для представництва інтересів держави (не дотримався вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Відмова в позові створює стан res judicata (преюдицію вирішеного спору). Це означатиме, що компетентний орган влади у майбутньому буде позбавлений права самостійно звернутися до суду з тотожним позовом задля захисту інтересів держави, що є прямим порушенням статті 124 Конституції України (права на доступ до правосуддя). На переконання судової палати, відсутність у прокурора повноважень на представництво інтересів держави означає дефект суб?єктного складу на стадії звернення до суду. Позовна заява, подана особою, яка не підтвердила своїх повноважень діяти в інтересах іншої особи (держави в особі органу), має бути залишена без розгляду на підставі пункту 1 (позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності діяти в інтересах позивача) або пункту 2 (позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати) частини першої статті 226 ГПК України. Такий процесуальний наслідок не позбавляє уповноважений орган можливості згодом самостійно ініціювати судовий захист.
43. Стосовно третього питання колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 815/6347/17 чітко сформульовано правовий висновок, згідно з яким вирішення судом спору, що виник між прокурором та іншим суб`єктом владних повноважень, не відповідатиме меті ефективного захисту прав та інтересів, оскільки зводитиметься до розгляду державою в особі уповноваженого нею органу (суду) спору між іншими її органами, тобто спору держави із самою собою. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що такі спори взагалі не підлягають вирішенню у судах жодної юрисдикції, а мають розв?язуватися в межах існуючих адміністративних процедур.
44. Водночас у господарському судочинстві склалася масова практика (зокрема, у справах щодо скасування рішень рад про приватизацію майна, а саме справи № 922/2934/19, № 922/1030/20, № 922/243/22, № 922/1782/21, № 922/787/20, № 922/1970/19, № 922/2932/19, № 922/3562/21, № 922/801/21, № 922/2008/21, № 922/2932/19, № 922/3834/19, № 922/979/21, № 922/1398/20, № 922/1398/20, № 922/4006/19, № 922/1822/20, № 922/4361/19, № 922/1172/20, № 922/2246/19, № 922/984/20, № 922/787/20, № 922/3960/19, № 922/3727/19, № 922/74/21, № 922/2555/21 за позовами прокурора до Управління комунального майна, Харківської міської ради та різних юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного орендарями цього майна в процесі приватизації об?єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова, та повернення цього майна територіальній громаді міста Харкова), за якої прокурор пред?являє позов в інтересах територіальної громади, визначаючи відповідачем (або одним зі співвідповідачів) орган місцевого самоврядування (раду). Тобто фактично на розгляд суду передається приватноправовий спір між територіальною громадою - носієм місцевого самоврядування й органом місцевого самоврядування, який представляє громаду та приймає рішення від її імені. 
45. Наведене, на переконання СП щодо земельних відносин КГС ВС, свідчить про існування нагальної потреби у формуванні Великою Палатою Верховного Суду єдиного підходу щодо того, чи поширюється доктрина заборони «спору держави із самою собою» на приватноправові (майнові) спори, де орган місцевого самоврядування виступає як власник відчуженого майна, а прокурор намагається оспорити його рішення від імені територіальної громади. Якщо ця доктрина застосовується універсально, то такі позови прокурора взагалі не підлягають судовому розгляду, що докорінно змінює існуючий правовий механізм захисту прокурором інтересів територіальних громад та держави у сфері майнових відносин. 
46. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи в цій частині до свого розгляду.
47. Відповідно до частини п?ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
48. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням положень статті 236 ГПК України колегія, яка передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України, має врахувати у відповідній ухвалі висловлені на дату передання висновки Верховного Суду щодо застосування норм права з питань, які становлять виключну правову проблему, та навести власну позицію щодо таких висновків, зокрема у разі незгоди з ними - чітко аргументувати об`єктивні причини для відступу. 
У протилежному випадку формулювання виключної правової проблеми без урахування обов`язкових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах суперечитиме положенням частини четвертої статті 236 ГПК України, а в разі незгоди колегії з такими висновками не відповідатиме визначеному статтею 302 цього Кодексу порядку передання справи на розгляд відповідної палати для відступу від них.
49. Велика Палата Верховного Суду вважає, що питання, визначені колегією суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС як виключна правова проблема, уже вирішувалися Великою Палатою Верховного Суду, яка сформулювала відповідні правові висновки з цих питань, у тому числі у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21, і колегія суддів не навела обґрунтування неможливості застосування цих висновків, не зазначає про незрозумілість, неточність або неактуальність сформованої правової позиції, не посилається на те, що ці висновки мали наслідком формування різної практики з цього питання судами касаційної інстанції. 
50. Щодо питання поширення доктрини заборони «спору держави із самою собою» на приватноправові (майнові) спори Велика Палата Верховного Суду наголошує, що сформульований у постанові від 30.09.2020 в адміністративній справі № 815/6347/17 правовий висновок, за яким вирішення судом спору, що виник між прокурором та іншим суб?єктом владних повноважень, не відповідатиме меті ефективного захисту прав та інтересів, оскільки зводитиметься до розгляду державою в особі уповноваженого нею органу (суду) спору між іншими її органами, тобто спору держави із самою собою, не є таким, що сформульований Великою Палатою Верховного Суду стосовно спору за участі приватноправового суб?єкта, у той час як в цій справі позов заявлений Прокурором також до Товариства, яке є відповідачем у справі.
51. Отже, колегія суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС передає на розгляд Великої Палати Верховного Суду абстрактне питання, яке не може бути вирішено в межах цього спору з урахуванням суб?єктного складу сторін та заявлених вимог до приватноправового суб?єкта, який має майновий інтерес щодо предмета спору.
52. Відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, зокрема через відсутність виключної правової проблеми, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.
53. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на її розгляд, у зв`язку із чим повертає справу для розгляду колегії суддів СП щодо земельних відносин КГС ВС відповідно до частини шостої статті 303 ГПК України.

Керуючись статтями 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:
Справу № 922/1414/20повернути колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 Суддя-доповідач		 К. М. Пільков	
Судді:	О. О. Банасько	Н. М. Мартинюк	
	О. В. Білоконь 	С. О. Погрібний	
	О. Л. Булейко	Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська	Т. Г. Стрелець	
	Л. Ю. Кишакевич	О. В. Ступак	
	В. В. Король	М. Ю. Тітов	
	С. І. Кравченко	І. В. Ткач	
	О. В. Кривенда	В. Ю. Уркевич	
	М. В. Мазур