154/1084/26 
2/154/947/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», представник позивача Оболонкова Ю.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:
Представник позивача звернулась в суд із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 , 12.09.2025 року укладено Кредитний договір № 12.09.2025-100000705.
Відповідно до умов кредитного Договору позичальнику надано кредит на наступних умовах : дата видачі кредиту 12.09.2025 у розмірі 5000,00 грн., строком на 98 днів, дата повернення (виплати) кредиту 18.12.2025.
23.09.2025 між кредитодавцем і відповідачем був укладений додатковий договір за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв,язку з чим внести наступні зміни до договору: сума кредиту з дати укладання даного додаткового договору становить 8000 грн., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту) зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). Дата надання (2-го траншу) 23.09.2025, спосіб надання коштів - перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобі споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6317. Строк на який надається кредит 87 дні з дати його надання. Комісія за надання суми 2-го траншу 20% від суми та дорівнює 600 грн.
29.09.2025 між кредитодавцем і відповідачем був укладений додатковий договір за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв,язку з чим внести наступні зміни до договору: сума кредиту з дати укладання даного додаткового договору становить 10200 грн., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту) зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). Дата надання (3-го траншу) 29.09.2025, спосіб надання коштів - перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобі споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6317. Строк на який надається кредит 81 день з дати його надання. Комісія за надання суми 2-го траншу 20% від суми та дорівнює 440 грн.
Натомість, Відповідач, порушуючи положення статей 526, 629, 1049 ЦК України, не забезпечив своєчасне та повне повернення кредиту і сплату процентів, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Позивач стверджує, що Відповідач визнав існування цього боргу, здійснивши часткові сплати на суми 1300 грн., 1324,10 грн., 1000грн., 3000грн., 2000 грн., що, на думку Позивача, кореспондує правовій позиції Верховного Суду щодо дій, які свідчать про визнання боргових зобов`язань, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 17398,25 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7492,74 грн., по процентам в розмірі 4805,51 грн., відсотків, нарахованих по ст.625 ЦК України— 5100 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Окреме юридичне обґрунтування стосується правомірності нарахування відсотків відповідно до ст.625 ЦК України. Позивач посилається на зміни, внесені Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», які скасували звільнення споживачів від відповідальності за прострочення. Оскільки спірний договір був укладений 24.02.2025 року, тобто вже після набрання чинності цими змінами (24.01.2024), Позивач вважає нарахування неустойки правомірним. Позивач також акцентує, що Закон «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка має пріоритет у регулюванні спірних відносин над загальними нормами Цивільного кодексу України, відповідно до принципу lex specialis derogat generali.
Позивач також детально обґрунтовує законність укладення кредитного договору в електронній формі. Зазначається, що Договір був акцептований Відповідачем шляхом підписання електронним підписом – одноразовим ідентифікатором, що, згідно зі статтями 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні довірчі послуги», прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, під час укладення Договору була проведена електронна ідентифікація Відповідача за допомогою Системи BankID Національного банку України, що забезпечило однозначне встановлення особи Позичальника, підтверджуючи тим самим презумпцію правомірності вчиненого правочину. Зважаючи на викладене, Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з Відповідача всю заявлену заборгованість, а також судові витрати.
Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 26.03.2026 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнала в частині стягнення тіла кредиту та процентів, щодо стягнення з нього відсотків за ст.625 ЦК України заперечував, просив відмовити на підставі вимог діючого законодавства, слухати справу у її відсутності.
Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Приписами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , 12.09.2025 року укладено Кредитний договір № 12.09.2025-100000705.
Відповідно до умов кредитного Договору позичальнику надано кредит на наступних умовах : дата видачі кредиту 12.09.2025 у розмірі 5000,00 грн., строком на 98 днів, дата повернення (виплати) кредиту 18.12.2025.
23.09.2025 між кредитодавцем і відповідачем був укладений додатковий договір за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв,язку з чим внести наступні зміни до договору: сума кредиту з дати укладання даного додаткового договору становить 8000 грн., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту) зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). Дата надання (2-го траншу) 23.09.2025, спосіб надання коштів - перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобі споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6317. Строк на який надається кредит 87 дні з дати його надання. Комісія за надання суми 2-го траншу 20% від суми та дорівнює 600 грн.
29.09.2025 між кредитодавцем і відповідачем був укладений додатковий договір за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту, в зв,язку з чим внести наступні зміни до договору: сума кредиту з дати укладання даного додаткового договору становить 10200 грн., яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту) зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). Дата надання (3-го траншу) 29.09.2025, спосіб надання коштів - перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобі споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-6317. Строк на який надається кредит 81 день з дати його надання. Комісія за надання суми 2-го траншу 20% від суми та дорівнює 440 грн.
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 17398,25 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7492,74 грн., по процентам в розмірі 4805,51 грн., відсотків, нарахованих по ст.625 ЦК України— 5100 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Вказані висновки щодо застосування ч.1 ст.1050 та ст.625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Отже, оскільки, умовами кредитного договору, було визначено строк кредитування – тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості відповідача, остання складає 17398,25 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту (основна сума): 7492,74 грн.; заборгованість за процентами: 4805,51 грн.; заборгованість за ст.625 ЦК України: 5100 грн.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу, проценти за час користування кредитом та комісія, оскільки передбачена договором, умови якого не оспорювались відповідачем та визнані недійсними не були.
Щодо стягнення з відповідача відсотків за ст.625 ЦК України суд зазначає таке.
Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого триває до теперішнього часу.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Також Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 6-1 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».
Суд бере до уваги, що пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який містив прямий мораторій на стягнення неустойки за споживчими кредитами, був виключений Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Проте, виключення норми із спеціального закону не створює колізії норм і не означає, що не підлягає застосуванню чинна норма ЦК України, яка регулює аналогічні правовідносини. Оскільки такий мораторій передбачений діючими нормами ЦК України, його чинність триває.
Тлумачення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними і обов?язковими.
Разом з тим, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13.03.2012 у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Судом встановлено, що Договір №100000705 укладено 12.05.2025 року, а також додаткові договори від 23.09.2025, 29.09.2025 відповідно і штрафні санкції та пеня за порушення грошових зобов`язань за договором нарахована після 24 лютого 2022 року. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Кредитний договір та додаткові договори укладено під час дії воєнного стану, який діє і на час звернення до суду з вказаним позовом та розгляду даної справи, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України
Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за ст.625 ЦК України у розмірі 5100грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за Договором № 12.09.2025-100000705, який укладено 12.09.2025 року у сумі 12298,25 гривень, у тому числі: 7492,74 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 4805,51гривень – заборгованість по процентах за користування кредитом.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати а саме судовий збір в розмірі 1882,05грн, виходячи з розрахунку: 12298,25 грн (загальна сума задоволених вимог) х 100% : 17398,25 грн (загальна сума заявлених вимог) = 70,69%, 70,69 % х 2662,40 грн. : 100 % = 1882,05 грн.
Керуючись ст.ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 133, 141, 223, 258-261, 263-268, 274, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України, суд,
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», представник позивача Оболонкова Ю.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором від 12.09.2025 року № 12.09.2025-100000705 в розмірі 12298,25(дванадцять тисяч двісті дев,яносто вісім),25 грн., з яких: 7492,74 грн. - тіло кредиту, 4805,51 грн. - проценти.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) 1882,05 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тетяна ПУСТОВОЙТ