ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

04 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/512/26	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Качанка О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Кириленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Кириленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. грн, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 08.01.2024 № 2107/23, 28 жовтня 2023 року отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення правого плеча, за обставин: близько 14.30 год. 28.10.2023 під час проведення наступальних дій на околиці н.п. Новопокрівка Пологівського району Запорізької області, відбувся стрілецький бій зі збройними силами російської федерації, внаслідок чого солдат ОСОБА_1 отримав поранення. Після отримання поранення даному військовослужбовцю медичними працівниками було надано медичну допомогу та евакуйовано до ПХВ ВМКЦ ЦР «ЮРКІВКА» Запорізької області. Перебував у засобах індивідуального захисту. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував.
Вище вказане поранення отримано під час виконання обов`язків військової служби, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
19.01.2026 представником позивача подано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит з проханням щодо надання інформації про виплату позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153.
26.02.2026 отримано лист військової частини НОМЕР_1 , в якому, серед іншого, зазначено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 не видавався і, відповідно, його копія не може бути надана.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати йому вищевказаної одноразової грошової винагороди.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 03.04.2026 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Як вказує відповідач, з матеріалів справи вбачається, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців, а саме 72 дні.
Отже, на думку відповідача, з огляду на положення абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153, позивач не набув права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, адже позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців.
Таким чином, у позивача відсутня одна з необхідних складових для набуття права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах - безпосередня участь в бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців.
Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою, серед іншого, витребувано у відповідача докази, необхідні для розгляду справи.
Ухвалою суду від 15.04.2026 повторно витребувано у відповідача докази, необхідні для розгляду справи.
Ухвалою суду від 29.04.2026 долучено до матеріалів справи подані відповідачем докази.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 13.06.2023 по теперішній час, що підтверджується паспортом громадянина України, витягом з реєстру територіальної громади від 01.12.2025 № 2025/017940247, посвідченням серії НОМЕР_3 , посвідченням серії НОМЕР_4 , довідкою військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2026 № 1184.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2023 № 184 ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби за контрактом із військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) та зарахований наказом командувача Національної гвардії України від 05.06.2023 № 117 о/с у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 13 червня 2023 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 № 1068 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно в період з 19.08.2023 по 23.09.2023, з 26.10.2023 по 28.10.2023, 21.11.2023, з 13.12.2023 по 14.01.2024, з 23.08.2024 по 26.08.2024, з 15.07.2025 по 18.07.2025, з 08.08.2025 по 11.08.2025, з 20.08.2025 по 23.08.2025, 16.09.2025, 19.09.2025, 21.09.2025, 25.09.2025, 28.09.2025, 30.09.2025, 01.10.2025, 03.10.2025, 05.10.2025, 07.10.2025, 09.10.2025, 11.10.2025, 13.10.2025, 16.10.2025, 18.10.2025, 20.10.2025, 28.10.2025, 30.10.2025, 01.11.2025, 03.11.2025, 05.11.2025, 07.11.2025, 09.11.2025, 11.11.2025, 13.11.2025, з 15.11.2025 по 16.11.2025, 18.11.2025, 08.12.2025, 11.12.2025, 13.12.2025, 15.12.2025, 17.12.2025, 19.12.2025, 21.12.2025, 26.12.2025, 02.01.2026, 04.01.2026, з 07.01.2026 по 08.01.2025, 10.01.2026, 13.01.2026, 15.01.2026, 18.01.2026, 21.01.2026, 24.01.2026, 27.01.2025, 30.01.2026, 02.02.2026, 05.02.2026, 08.02.2026, 11.02.2026, 14.02.2026, з 16.02.2026 по 17.02.2026, 20.02.2026, 23.02.2026, 26.02.2026, з 05.03.2026 по 07.03.2026, з 10.03.2026 по 11.03.2026, з 14.03.2026 по 15.03.2026, з 18.03.2026 по 20.03.2026, 28.03.2026, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області, Харківській області, Донецькій області.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 08.01.2024 № 2107/23 вбачається, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28 жовтня 2023 року отримав вогнепальне кульове наскрізне поранення правого плеча. За обставин близько 14:30 год. 28.10.2023 під час проведення наступальних дій Зброп НГУ на пп. околиці н.п. Новопокрівка Пологівського району Запорізької області, відбувся стрілецький бій зі збройними силами російської федерації внаслідок чого солдат ОСОБА_1 отримав поранення. Після отримання поранення даному військовослужбовцю медичними працівниками було надано медичну допомогу та евакуйовано до ПХВ ВМКЦ ЦР «ЮРКІВКА» Запорізької області. Перебував у засобах індивідуального захисту. У стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував. Вищевказані поранення отримані під час виконання обов`язків військової служби, які пов`язані із захистом Батьківщини.
Також згідно з медичною характеристикою від 21.04.2026, наданою військовою частиною НОМЕР_1 на військовослужбовця ОСОБА_1 , перебуває під медичним наглядом медичної служби військової частини НОМЕР_1 з червня 2023 року. На первинному медичному огляді по прибуттю у військову частину, скарг на стан здоров`я не висловлював. ЗЧМТ, сноходіння, енурез заперечував. За результатами огляду був признаний здоровим. 28.10.2023 отримав поранення та був доставлений до ПХВ «Юрківка», діагноз: ВКНП правого стегна. 28.10.2023 - 29.10.2023 стаціонарне лікування в в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_2 , діагноз: Вогнепальне кульове наскрізне поранення м`яких тканин н/3 правого плеча. 29.10.2023 - 13.11.2023 стаціонарне лікування в КНП «Міська лікарня №8» ЗМР, діагноз: ВОСП (28.10.23) правого плеча. Ушкодження внаслідок військових дій, спричиненні іншими видами вибухів та уламків. 13.11.2023 -20.11.2023 стаціонарне лікування в госпітальному відділенні медичної роти, діагноз: ВОСП (28.10.2023) правого плеча. 14.01.2024 отримав поранення та був доставлений до ПХВ «Юрківка», діагноз: ВКНП ділянки тазу зліва. 14.01.2024 - 16.01.2024 стаціонарне лікування в в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_2 , діагноз: Вогнепальне кульове наскрізне непроникаюче поранення (14.01.2024) м`яких тканин лівої здухвинної ділянки, з вихідним отвором у лівій сідниці, з дефектом м`яких тканин. 16.01.2024 -22.02.2024 стаціонарне лікування в КНП «Кіровоградська обласна лікарня», діагноз: Вогнепальне кульове наскрізне непроникаюче поранення (14.01.2024) пахової та сідничної ділянки ліворуч, з обширним дефектом м`яких тканин лівої сідниці та пахової ділянки. СПО (14.01.2024 - первинна хірургічна обробка ран лівої здухвинної ділянки, лівої сідниці; 17.01.2024 - хірургічна обробка рани, накладання VАС-системи; 22.01., 26.01, 31.01, 05.02.2024 - хірурургічна обробка рани; заміна VАС-системи; 09.02.2024 - хірургічна обробка рани; зняття VАС-системи). 22.02.2024 - 12.03.2024 стаціонарне лікування в ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області», діагноз: Вогнепальне кульове наскрізне непроникаю 
Представник позивача звертався в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом від 19.01.2026 № ОМ/300613/01, в якому просив, серед іншого, надати інформацію, чи вчинялись військовою частиною НОМЕР_1 заходи щодо реалізації права ОСОБА_1 на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Листом військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2026 № ОМ/300613/01 повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України розглядався рапорт ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» № 153 від 11 лютого 2025 року. За результатами розгляду вказаного рапорту комісія про призначенню виплат одноразової винагороди військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України дійшла висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 , що зазначено у протоколі № 310 від 27 січня 2026 року. Отже, з огляду на викладене, наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди ОСОБА_1 не видавався.
У матеріалах справи наявний вищезгаданий протокол № 310 від 27.01.2026, в якому, серед іншого, зазначено, що ОСОБА_1 : проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_5 Національної гвардії України з 15.04.2021; зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби за контрактом у розпорядження командира частини з 13 червня 2023 року із військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України (наказ від 14.06.2023 № 184 с/ч); уклав контракт у військовій частині НОМЕР_5 НГУ про проходження військової служби в Національній гвардії України строком до оголошення демобілізації від 19.05.2023. Висновок: загальна тривалість участі у бойових діях сержанта ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 становить 81 день. На підставі наданих підтверджуючих документів, одноразова грошова виплата 1 млн гривень не передбачена.
Також згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 21.04.2026 № 2/2/2-8728-вн-2026 за результатами перевірки наявних в облікових матеріалах військової частини відомостей, наступний військовослужбовець за період проходження військової служби у військової частини НОМЕР_1 не обліковується як такий, що притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності у період проходження військової служби - ОСОБА_1 . Довідку видано для підтвердження відсутності (наявності) фактів притягнення вказаного військовослужбовця до адміністративної, кримінальної чи дисциплінарної відповідальності та подальшого використання за належністю.
Крім того, з довідок про грошове забезпечення позивача встановлено, що спірна одноразова грошова винагорода йому не нараховувалась та не виплачувалась, що не заперечується відповідачем.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги позивача та доводи відповідача, суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі, визначені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), військову службу за контрактом осіб рядового складу, військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Відповідно до пункту 16 Положення Право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається:
1) Міністру оборони України: з особами вищого офіцерського складу, з особами офіцерського складу, які призначаються на посади Міністром оборони України, з визначеними статтею 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянами, які здобули вищу освіту за ступенем не нижче бакалавра, не мають військових звань офіцерського складу та приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;
2) військовим посадовим особам - з іншими категоріями осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Також Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Зміст вказаних норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил України за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє на теперішній час.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387, якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: «1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Також абзацом 2 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац 3 пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) було установлено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
В подальшому постановами Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 було внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців 2-9 пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
- громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналізуючи вищевказані положення пункту 4 Постанови № 153 (в редакціях як на час її прийняття, так і з урахуванням вищевказаних змін), суд зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормами, мають бути дотримані такі умови:
- громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64;
- така особа проходить військову службу (станом на момент набрання чинності вказаною постановою) та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
- вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом 5 пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
При цьому, розмір вказаної грошової винагороди залежить від строку безпосередньої участі вищевказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та інших обставин, а саме:
- якщо такий строк за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, то одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах виплачується у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 у зв`язку із наявністю у вказаних військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі, тобто також у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк за сукупністю становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та за відсутності наведених вище обставин щодо захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, зокрема, з 13.06.2023 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Тобто під час дії воєнного стану, позивач у віці 24 років уклав контракт про проходження військової служби, що відповідає вищевказаним умовам, визначеним Постановою № 153.
Позивачем було подано рапорт про виплату йому одноразової грошової винагороди у відповідності до положень Постанови № 153.
Рішенням відповідача, яке оформлене протоколом від 27.01.2026 № 310 засідання комісії по призначенню виплат одноразової винагороди відповідно до Постанови № 153 (далі - комісія), було відмовлено у виплаті вказаної грошової винагороди, з підстав того, що загальна тривалість участі позивача в бойових діях становить 81 день, як зазначено в цьому протоколі.
Разом з тим суд наголошує, що відмовляючи у задоволенні рапорта позивача, відповідач обмежився лише тим фактом, що позивач має меншу загальну тривалість участі в бойових діях ніж шість місяців, та зробив висновок про відсутність у позивача права на виплату відповідної грошової винагороди, виходячи виключно з умов, що визначені абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, при цьому, не надавши жодної оцінки іншим абзацам згаданої норми в контексті розгляду питання щодо права позивача на отримання відповідної грошової винагороди та її розміру, які також визначають умови для виплати відповідній категорії військовослужбовців вказаної одноразової грошової винагороди, зокрема, й для тих, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153.
До того ж, з наданої відповідачем медичної характеристики від 21.04.2026 на позивача вбачається, що останній неодноразово отримував поранення під час участі в бойових діях та перебував у зв`язку з цим на стаціонарному лікуванні, зокрема, в періоди: з 28.10.2023 по 29.10.2023, з 29.10.2023 по 13.11.2023, з 13.11.2023 по 20.11.2023, з 14.01.2024 по 16.01.2024, з 16.01.2024 по 22.02.2024, з 22.02.2024 по 12.03.2024.
Однак, у згаданому протоколі засідання комісії не надано оцінки наведеним обставинам отримання позивачем поранень та достатності таких обставин для отримання позивачем спірної одноразової грошової винагороди, в контексті положень абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153.
Окрім того, слід зазначити, що за довідкою військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2026 № 1068 кількість днів безпосередньої участі позивача у відповідних заходах, необхідних для забезпечення оборони України, складає 77 днів. Доказів іншого не надано.
При цьому, довідку видано, в тому числі, на підставі тих же наказів, що й зазначені у протоколі засідання комісії від 27.01.2026 № 310, на підставі яких розраховувалася кількість днів участі позивача в бойових діях, про що свідчать відповідні записи у такій довідці щодо підстав її видачі.
Водночас, за змістом протоколу засідання комісії від 27.01.2026 № 310 така участь позивача становить 81 день, що свідчить про неузгодженість обставин щодо кількості днів участі позивача у бойових діях, що вказані у наведеному протоколі, з наданими доказами.
Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем прийнято протиправне рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови № 153.
В той же час, при вирішенні спору суд бере до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.
Отже, суд перевіряє правомірність рішення суб`єкта владних повноважень виключно з підстав, зазначених у цьому рішенні. Суд не наділений повноваженнями підміняти суб`єкта владних повноважень та самостійно визначати інші підстави для прийняття рішення, ніж ті, що зазначені у спірному рішенні.
Зобов`язання судом відповідача виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн відповідно до п. 4 Постанови № 153 може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої винагороди, або відсутності підстав для її виплати в іншому (меншому) розмірі, які передбачені законом.
При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача виплатити позивачу спірної грошової винагороди, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав та обставин для її виплати, може бути необґрунтованим.
У рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що: позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення; орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Схожу правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 08.12.2025 у справі № 420/13975/24.
Враховуючи вищенаведене та те, що суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови № 153, при цьому, з огляду на відсутність доказів перевірки відповідачем на момент розгляду рапорту позивача про виплату такої винагороди усіх обставин та умов, визначених згаданою постановою, для здійснення відповідної виплати, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу спірної одноразової грошової винагороди є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.
Водночас, враховуючи визнання протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у виплаті позивачу грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 153, та прийняти рішення з урахуванням усіх обставин та умов, встановлених вказаною постановою для виплати такої винагороди, та висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.
Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Отже, виходячи з системного аналізу наведених вимог законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.
Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ВИРІШИВ:

Позов адвоката Кириленка Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 27.01.2026 № 310 засідання комісії по призначенню виплат одноразової винагороди відповідно до постанови від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 вищевказаної постанови.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та прийняти рішення з урахуванням усіх обставин та умов, встановлених вказаною постановою для виплати такої винагороди, та висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 04.05.2026. 

Суддя 	О.М. Качанок