СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/1791/26
пр. № 2/759/6446/26

23 червня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Попова М.Г., представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Дем`янова І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів за договором комплексного банківського обслуговування, - 

В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року адвокат Попов М.Г., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів за договором комплексного банківського обслуговування. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 користується банківськими послугами АТ «Ощадбанк» з листопада 2017 року, після відкриття у відділенні по АДРЕСА_1 карткового рахунку для зарахування пенсії. Відповідно до Заяви про приєднання № 410320511 позивач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки, 24.10.2023, на підставі довіреності, представник позивача - адвокат Попов М.Г. отримав у відділенні АТ «Ощадбанк» за адресою м. Київ, вул. Саксаганського, 106/11 новий електронний платіжний засіб - платіжну картку на ім`я ОСОБА_1 , однак при спробі встановити PIN-код на цю картку було встановлено, що дана картка заблокована службою безпеки «Ощадбанк», та, як виявилося пізніше, заблокована була й стара картка, а також заблокований картковий рахунок, також заблокована можливість здійснювати будь - які платежі/перекази в системі Ощад-24/7, тобто Банк в односторонньому порядку припинив надавати позивачу банківські послуги, тобто припинив односторонньо виконувати свої договірні зобов`язання.
Позивач вказує, що з 24.10.2023 по день подання позову АТ «Ощадбанк» незаконно, односторонньо припинив виконувати свої зобов`язання, взяті на себе договором, незаконно заблокував рахунок і електронний платіжний засіб позивача та абсолютно безоплатно користується грошовими коштами, що належать ОСОБА_1 на праві власності (виключно, пенсійні та соціальні виплати), які знецінюються з огляду на інфляцію. Проценти за користування коштами позивача відповідач не нараховує.
У відділеннях АТ «Ощадбанк» у місті Києві представнику позивача повідомляють, що рахунок та картки позивача заблоковані службою безпеки АТ «Ощадбанк» з міркувань безпеки у зв`язку з тим, що нібито подальше користування банківськими послугами може спричинити збитки Клієнту, однак будь-яку додаткову інформацію, як і реквізити відповідного рішення, хто його прийняв, причини його прийняття повідомляти відмовляються. Пенсія є єдиним фінансовим джерелом існування позивача, а його особисті кошти є його приватною власністю та ніхто, навіть АТ «Ощадбанк» не в праві посягати на ці кошти, чинити протиправні перешкоди в отриманні цих коштів, блокувати можливість їх отримання.
Адвокат Попов М.Г. вказує, що від імені та в інтересах позивача вчиняв спроби досудового врегулювання спору, зокрема намагався отримати інформацію про причини блокування рахунку та картки позивача, вчиняв спроби отримати готівкові кошти з рахунку за нотаріально посвідченою довіреністю з її нотаріально посвідченим перекладом, але такі спроби виявились марними та на усі заяви / вимоги / адвокатські запити банк надсилає відписки з однаковою відповіддю, що нібито, рахунок та картка позивача заблокована через те, що Клієнту можуть бути завдані збитки, а також можуть бути завдані репутаційні збитки Банку.
З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 1 085 742, 69 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 44 000,00 грн.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.
02 березня 2026 року від АТ «Ощадбанк» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 . У відзиві зазначено, що 24.10.2023 представником позивача - адвокатом Поповим М. Г. до Банку було надано Довіреність №61АА7996287 від 03.06.2021, посвідчену Гилиною Ларисою Анатоліївною, як тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Сердюкова Дениса Вікторовича Неклинівського нотаріального округу Ростовської області Російської Федерації, реєстровий номер №61/186-н/б 1-2021-4-2041. Вказаною довіреністю позивач уповноважив Попова М.Г. представляти його інтереси у будь-якому банку України, у тому числі AT «Ощадбанк», з питань отримання грошових коштів, у тому числі належної позивачу пенсії, депозитів, а також в інших банках, з правом відкривати і закривати будь-які карткові рахунки. Разом з тим, надана до Банку довіреність не засвідчена апостилем та не має перекладу українською мовою. Крім того, 20.07.2023 до Банку надійшов лист Служби безпеки України від 19.07.2023 № 78/2/5/5-2213нг, яким було повідомлено AT «Ощадбанк» про те, що нотаріус Гилина Л.А. за вказівкою державних установ країни-агресора рф виготовляла довіреності начебто від громадян України, які знаходяться на тимчасово окупованої території (без їх фактичної згоди та присутності у нотаріусів), з представленням їх інтересів на території України у т.ч. в банківських установах з метою отримання коштів. У зв`язку з чим Служба безпеки України звернулася до Банку з проханням вжити заходи з посилення контролю видачі/переказів коштів клієнтів Банку за довіреностями, виданими на території рф. При цьому звернуто увагу на те, що представник позивача звертався до Банку із заявами на отримання грошових коштів на загальну суму 174 787,00 грн. Інших заяв про видачу коштів, платіжних інструкцій, зокрема і на суму 834 388,60 грн. позивачем до Банку не надавалися. Станом на теперішній час на рахунку № НОМЕР_1 знаходяться грошові кошти у сумі 889 708,20 грн. Банк листами № 19/4-07/74405/2023 від 01.11.2023 № 46 12-06/76293/2023 від 06.11.2023 повідомив представника позивача адвоката Попова М.Г. про те, що в ході проведеної профільним підрозділом Банку перевірки отримано інформацію, яка вказує на можливість нанесення фінансових збитків клієнту та репутаційних втрат Банку у разі надання послуг згідно наданої довіреності та вказано, що надання банківських послуг клієнту можливе після проходження ним процедури фізичної ідентифікації у будь-якій установі Банку. Однак, позивач та його представник станом на теперішній час до відділення Банку для проведення ідентифікації та верифікації відповідно до умов Договору не з`явилися, документи необхідні для проведення ідентифікації та отримання грошових коштів з рахунку не надали, натомість ОСОБА_1 звернувся до суду із цією позовною заявою. Також представник відповідача просить зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 759/1791/26.
03 березня 2026 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Попова М.Г. надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що позиція відповідача виражається в умисному викривленні та спотворенні фактичних обставин справи, метою якого є введення суду в оману та подальше безоплатне користування коштами позивача, які належать банку та утримуються протиправно. Це є неприпустимим і недобросовісним. На даний час позивач декілька років не виходить з квартири, в нього опухлі кінцівки, загострення цукрового діабету, гіпертонія. Позивач переніс два інфаркти та інсульт, живе за рахунок утримання його своїми дітьми та не має фізичних і психологічних сил виясняти відносини з відповідачем, який чинить свавілля та відбирає у пенсіонера його пенсію. Зауважив, що у 2023 році, у жовтні, за тією ж самою довіреністю, посвідченою нотаріусом рф, представнику позивача вдруге у відділенні Банку по вулиці Саксаганського видали чергову, нову платіжну картку без будь-яких питань щодо цієї довіреності. Посилання відповідача на положення Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» є абсолютно неспроможними. Відповідач не дає посилання на жодну транзакцію по рахунку, яка є сумнівною, пенсійні та соціальні виплати не можуть бути «фінансуванням тероризму». Також Банком не доведено, що позивач є громадянином рф чи має постійне місце проживання (перебування) у рф.
Представник позивача просить витребувати у відповідача для огляду у судовому засіданні оригінали наступних документів: Статут АТ «Державний ощадний банк України» в редакції чинній на жовтень 2023 року та усі наступні редакції (у разі зміни); Усі рішення про створення та персональний склад Правління АТ «Державний ощадний банк України» з жовтня 2023 по березень 2026; Усі рішення про створення та персональний склад Наглядової ради АТ «Державний ощадний банк України» з жовтня 2023 по березень 2026; Структуру власності АТ «Державний ощадний банк України»; Реєстр акціонерів АТ «Державний ощадний банк України»; Рішення АТ «Державний ощадний банк України» про блокування банківського рахунку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Рішення АТ «Державний ощадний банк України» про блокування електронного платіжного засобу (платіжної картки) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Рішення АТ «Державний ощадний банк України» про припинення ділових відносин з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Рішення АТ «Державний ощадний банк України» про закриття банківського рахунку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Усі документи за період з 01.06.2021 по 01.11.2023 щодо видачі на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 електронних платіжних засобів (платіжних карток), видачі готівкових грошових коштів в касі банку, а саме: заяви про оформлення та видачу карток і готівкових коштів, квитанції, розписки про одержання карток і готівкових коштів; Лист Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях до філії AT «Ощадбанк» від 19.07.2023 № 78/45/5-2213; Лист AT «Ощадбанк» до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.01.2026 № 100.16-16/4764/2026.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання АТ «Ощадбанк» про зупинення провадження у справі.
06 березня 2026 року від представника АТ «Ощадбанк» - Дем`янова І.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив.
13 квітня 2026 року від представника позивача - адвоката Попова М.Г. надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 234 999,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі орієнтовно 55 000,00 грн., виходячи із розрахунку, що його буде надано у встановлений законом строк.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року прийнято заяву представника позивача - адвоката Попова М.Г. про збільшення позовних вимог. 
22 квітня 2026 року від представника відповідача - Дем`янова І.Ю. надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, з урахуванням збільшених позовних вимог.
27 квітня 2026 року від представника позивача - адвоката Попова М.Г. надійшла відповідь на відзив АТ «Ощадбанк» щодо збільшення позовних вимог. 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог та просив її задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.
У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19)).
Судом установлено, що 27.11.2017 ОСОБА_1 на підставі Заяви про приєднання №4103200511 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) та видано електронний платіжний засіб - платіжну картку № НОМЕР_3 .
Факт підписання Заяви та відкриття рахунку не заперечується сторонами.
Згідно п. 3.1. Заяви, шляхом підписання цієї заяви Клієнт беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання Заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.
Відповідно до п. 3.2. Заяви про приєднання, згідно умов Договору Банк відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (Картка/платіжна картка) за дебетовою-кредитною схемою.
Умовами п. 3.4. Заяви про приєднання передбачено що, Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває Клієнту поточний рахунок за тарифним пакетом.
Відповідно до п. 3.4.1. Заяви про приєднання зазначено, поточний рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), відкритий в національній валюті України на умовах тарифного пакету «МІЙ РАХУНОК».
Підписанням Заяви, позивач підтвердив, що отримав та погоджується із Правилами користування карткою. Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви (п.5.5 Заяви).
Відповідно до п. 3.1 Розділу III Договору комплексного банківського обслуговування Договір визначає умови та порядок здійснення Банком комплексного банківського обслуговування Клієнта, регулює відносини Сторін при наданні Клієнту послуг Банку. 
Згідно з умовами цього Договору Банк, у разі приєднання Клієнта до договору, зобов`язується надавати Клієнту визначені Договором та обрані Клієнтом послуги, а Клієнт зобов`язується їх оплатити в розмірах та в порядку, передбачених Договором і Тарифами.
Довірена особа - фізична особа, яка має право здійснювати операції за рахунками Клієнта на підставі довіреності, а за Картковим рахунком Клієнта - також з використанням Додаткової картки, що випущена на ім`я цієї Довіреної особи (п.п.34 п.2.1 Розділу II ДКБО).
24.10.2023 представником позивача - адвокатом Поповим М.Г. було надано АТ «Ощадбанк» Довіреність №61АА7996287 від 03.06.2021, посвідчену тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса Сердюкова Дениса Вікторовича Неклинівського нотаріального округу Ростовської області рф, Гилиною Ларисою Анатоліївною , реєстровий номер №61/186-н/б 1-2021-4-2041. Цією Довіреністю позивач уповноважив Попова М.Г. представляти його інтереси у будь-якому банку України, у тому числі AT «Ощадбанк», з питань отримання грошових коштів, у тому числі належної позивачу пенсії, депозитів, а також в інших банках, з правом відкривати і закривати будь-які карткові рахунки.
Відповідно до п.5.3., пп.5.3.1, 5.3.2 Розділу V ДКБО документи, які були видані або оформлені на території іноземної держави, якщо інше не передбачено Законодавством України або чинним міжнародним договором України, мають бути:5.3.1. легалізовані у встановленому порядку та/або засвідчені апостилем, мати належним чином оформлений/засвідчений переклад українською мовою.
Як вбачається із доданої до матеріалів справи копії довіреності, вона не засвідчена апостилем та не має перекладу українською мовою.
Відповідно до листа Служби безпеки України від 19.07.2023 № 78/2/5/5-2213нг, AT «Ощадбанк» повідомлено про те, що нотаріус Гилина Лариса Анатоліївна за вказівкою державних установ країни-агресора рф виготовляла довіреності начебто від громадян України, які знаходяться на тимчасово окупованої території (без їх фактичної згоди та присутності у нотаріусів), з представленням їх інтересів на території України у т.ч. в банківських установах з метою отримання коштів. У зв`язку з чим Служба безпеки України звернулася до Банку з проханням вжити заходи з посилення контролю видачі/переказів коштів клієнтів Банку за довіреностями, виданими на території рф. Вимогами п.5.1. п.п 5.1.1. 5.1.2 Розділу V ДКБО встановлено, що Клієнт зобов`язаний надавати Банку документи (або їх належним чином засвідчені копії, якщо надання таких копій допускається Банком), які необхідні Банку для: надання Послуг та/або виконання Банком обов`язків, пов`язаних з наданням Послуг, виконання Банком функцій податкового агента та/або агента валютного контролю та/або суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Банк має право зупинити надання будь-яких Послуг, якщо Клієнт не надасть йому документи і відомості, що обґрунтовано вимагатимуться Банком для цілей, зазначених в п. 1 цього розділу Договору, якщо Клієнт надасть Банку неправдиві відомості, (п.5.6 Розділу V ДКБО).
Відповідно до п.9.13 Розділу IX ДКБО Банк має право відмовляти Клієнту у отриманні ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або ведення фінансової операції чи відмовити Клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин), що здійснюються на підставі Договору (наданні послуг), або зупиняти такі фінансові операції (надання Послуг), якщо така відмова/зупинення обґрунтоване здійсненням Банком заходів, реалізації повноважень, виконанням обов`язків, встановлених Законодавством з питань протидії легалізації відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та валютним Законодавством.
07.11.2023 до АТ «Ощадбанк» звернувся представник позивача за Довіреністю адвокат Попов М.Г. із заявою про видачу коштів з рахунку НОМЕР_4 у сумі 29 787,00 грн.
06.03.2024 до АТ «Ощадбанк» звернувся представник позивача за Довіреністю адвокат Попов М.Г. із заявою про видачу коштів з рахунку НОМЕР_5 у сумі 145 000,00 грн. 
Отже, представник позивача звертався до Банку із заявами на отримання грошових коштів на загальну суму 174 787,00 грн. Інших заяв про видачу коштів, платіжних інструкцій, зокрема і на суму 834 388,60 грн стороною позивача Банку не надавалися.
При цьому ані платіжних інструкцій або інших документів, передбачених чинним законодавством, для отримання грошових коштів на вищевказані суми грошових коштів позивачем до Банку не надано.
Станом на теперішній час на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 знаходяться грошові кошти у сумі 889 708,20 грн.
Банк листами № 19/4-07/74405/2023 від 01.11.2023 № 46 12-06/76293/2023 від 06.11.2023 повідомив адвоката Попова М.Г. про те, що в ході проведеної профільним підрозділом Банку перевірки отримано інформацію, яка вказує на можливість нанесення фінансових збитків клієнту та репутаційних втрат Банку у разі надання послуг згідно наданої довіреності та вказано, що надання банківських послуг клієнту можливе після проходження ним процедури фізичної ідентифікації у будь-якій установі Банку.
Застосовані АТ «Ощадбанк» обмеження знімаються при особистому зверненні Клієнта до відділення Банку, про що було повідомлено позивача. Також такі обмеження можуть бути зняті при наданні уповноваженою клієнтом особою передбачених та оформлених у відповідності до діючого законодавства України документів на зняття грошових коштів з рахунку тощо. 
Однак, позивач та його представник станом на теперішній час до відділення Банку для проведення ідентифікації та верифікації відповідно до умов Договору не з`являлися, документи, оформлені у відповідності до вимог діючого законодавства України, необхідні для проведення ідентифікації та отримання грошових коштів з рахунку не надали.
Так, відповідно частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Положенням частини першої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.
Згідно до статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
У зв`язку із втратою чинності з 01.08.2022 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Постанови Правління НБУ №705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», якою затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання (Положення), до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про платіжні послуги», який визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури та Постанова правління НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів».
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про платіжні послуги», порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.
Згідно з п. п. 150, 151, 178 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою правління НБУ №164 від 29.07.2022 емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного платіжного інструменту, а також про вилучення платіжного інструменту за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне його використання та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності користувача виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Емітент має право зупинити право користувача на використання платіжного інструменту в разі порушення користувачем умов його використання, визначених договором та/або законодавством України. Зупинення права користувача на використання платіжного інструменту не припиняє зобов`язань користувача і емітента, що виникли до зупинення зазначеного права.
Емітент за результатами моніторингу має право ухвалити рішення про зупинення або припинення здійснення операцій з використання певного платіжного інструменту; установлення лімітів та (або) обмежень на певні види операцій.
Відповідно до п. 172 Положення емітент/еквайр зобов`язаний здійснювати моніторинг платіжних операцій, здійснених із використанням платіжних інструментів, відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки з метою ідентифікації помилкових та неналежних платіжних операцій, суб`єктів таких операцій та забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення таких операцій.
Пунктом 174 Положення, також визначено, що емітент/еквайр/оператор платіжної системи зобов`язаний регулярно здійснювати реконсиляцію платіжних операцій, здійснених із використанням платіжних інструментів, відповідно до внутрішнього порядку управління операційними ризиками та ризиками інформаційної безпеки.
Згідно з п. 178 Положення, емітент за результатами моніторингу має право ухвалити рішення про: 1) зупинення або припинення здійснення операцій з використанням певного платіжного інструменту; 2) вилучення певного платіжного інструменту; 3) проведення в разі потреби додаткової перевірки ПІНу або іншої інформації, що дає змогу здійснювати операцію з використанням платіжного інструменту; 4) здійснення еквайром та/або суб`єктом господарювання додаткової ідентифікації держателя шляхом перевірки його документів; 5) установлення лімітів та/або обмежень на певні види операцій.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалезації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму сінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»:
верифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу з метою перевірки (підтвердження) належності відповідній особі отриманих об`єктом первинного фінансового моніторингу ідентифікаційних даних та/або з метою підтвердження даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників чи їх сутність;
високий ризик - результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності критеріїв, передбачених законодавством та внутрішніми документами суб`єкта первинного фінансового моніторингу, який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення;
ділові відносини - відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, пов`язані з діловою, професійною чи комерційною діяльністю суб`єкта винного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору, в тому числі публічного, про надання (використання) фінансових або інших послуг, здійснення суб`єктом винного фінансового моніторингу іншої діяльності (далі - послуги) та передбачають тривалість існування після їх встановлення;
ідентифікаційні дані - сукупність даних, що дає змогу однозначно встановити особу, саме: для фізичної особи - відомості, зазначені у пункті 1 частини дев`ятої та у пункті 1 частини десятої статті 11 цього Закону;
ідентифікація - заходи, що вживаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу для встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних;
клієнт - будь-яка особа, яка звертається за наданням послуг до суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
первинний фінансовий моніторинг - сукупність заходів, які вживаються суб`єктами первинного фінансового моніторингу і спрямовані на виконання вимог законодавства у сфері запобігання протидії;
підозра - припущення, що ґрунтується на результатах аналізу наявної інформації та може свідчити про те. що фінансова операція або її учасники, їх діяльність чи походження активів пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та/або фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, або із вчиненням іншого кримінального правопорушення або діяння, за яке передбачені міжнародні санкції;
ризики - небезпека (загроза, уразливі місця) для суб`єктів первинного фінансового моніторингу бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг відповідно до характеру їх діяльності;
спроба проведення фінансової операції - здійснення клієнтом чи особою, яка діє від його імені або в його інтересах, дій. спрямованих на проведення фінансової операції, якщо така фінансова операція не була проведена.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону, банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу.
Статтею 7 Закону визначено про те, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику, зокрема, пов`язані з його клієнтами, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, видом товарів та послуг, що клієнт отримує від суб`єкта первинного фінансового моніторингу, способом надання (отримання) послуг, Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу. 
Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, зазначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу. 
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати оцінку/переоцінку ризиків, у тому числі притаманних його діяльності, документувати їх результати, а також підтримувати в актуальному стані інформацію щодо оцінки ризиків, притаманних його діяльності (ризик-профіль суб`єкта первинного фінансового моніторингу), ризику своїх клієнтів таким чином, щоб бути здатним продемонструвати своє розуміння інків, що становлять для нього такі клієнти (ризик-профіль клієнтів). Критерії ризиків визначаються суб`єктом первинного фінансового моніторингу самостійно. 
При визначенні критеріїв ризиків суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен враховувати аналогічні дослідження у сфері запобігання та протидії, підготовлені спеціально повноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті. результати національної оцінки ризиків, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу. 
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин), зокрема стосовно таких клієнтів: клієнтів, місцем проживання (перебування, реєстрації) яких є держава юрисдикція), що не виконує чи неналежним чином виконує рекомендації міжнародних, міжурядових організацій, задіяних у сфері боротьби з легалізацією (відмиванням) доходів, держаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, клієнтів, які є громадянами держави, що здійснює збройну агресію проти України (крім громадян такої держави, яким надано статус учасника бойових дій після 14 квітня 2014 року), та/або особами, місцем постійного проживання (перебування, реєстрації) яких є держава, що здійснює збройну агресію проти України.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону належна перевірка здійснюється, зокрема в разі наявності підозри. 
Частина 7 статті 11 Закону надає суб`єкту первинного фінансового моніторингу (Банку) право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
Суб`єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють: для фізичної особи - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, відомості про місце проживання або місце перебування, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, чи номер паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків в електронному безконтактному носії, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності). Якщо за звичаями національної меншини, до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, зазначаються лише складові імені (ч.9 ст.11 Закону).
Частиною 1 статті 12 Закону передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від класного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (ч. 1 ст. 15 Закону).
Банк отримує ідентифікаційний документ під час здійснення верифікації клієнта - фізичної особи (у тому числі неповнолітньої) / фізичної особи - підприємця або фізичної особи - представника клієнта, зокрема шляхом пред`явлення оригіналу документа власником у його особистій присутності (під особистою присутністю слід уважати фізичну присутність особи, верифікація якої здійснюється, в одному приміщенні з уповноваженим працівником банку під час здійснення верифікації його особи) (п.12 Додатку 2 до Положення).
Отже, відповідно до вищевказаних норм чинного законодавства АТ «Ощадбанк» є суб`єктом первинного фінансового моніторингу та зобов`язаний забезпечувати у своїй діяльності управління ризиками та розроблення критеріїв ризику згідно Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».
Як передбачено положеннями ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами; банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам; банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами; у разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.
Норми зазначених законів не обмежують право Банку на односторонню відмову від укладення договору з клієнтом чи припинення ділових відносин шляхом розірвання договору і закриття рахунку в разі наявності визначених цими законами обставин.
Як вбачається із наведених норм, емітент (Банк) має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій за рахунком, встановивши обмеження на видаткові операції без встановлення конкретних суми та строку обмеження.
Таким чином, представник відповідача послався на те, що, враховуючи зазначені норми зазначеного Положення, рекомендацій Національного Банку України, АТ «Ощадбанк», в процесі моніторингу фінансових операцій позивача виявив підозрою щодо верифікації особи ОСОБА_1 , в результаті чого, з метою збереження грошових коштів позивача, Банком було обмежено доступ до платіжного документа, зокрема додатку «Ощад24/7» до підтвердження проведеної транзакції та проходження ідентифікації позивача у бідь-якому відділенні АТ «Ощадбанк». 
Отже, невидача представнику позивача - адвокату Попову М.Г. грошових коштів з рахунку № НОМЕР_1 , відкритому позивачу, відбулася у зв`язку зі здійсненням Банком заходів, реалізації повноважень, виконанням обов`язків, встановлених Законодавством з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню.
Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що Банк з урахуванням зазначених обставин та того, що позивач оформив довіреність на окупованій території, діяв у відповідності до наведених норм чинного законодавства України та Договору, з метою здійснення моніторингу платіжних операцій користувачів, забезпечувати вжиття заходів для запобігання або припинення неакцептованих, помилкових та неналежних платіжних операцій.
Відтак, суд вважає, що дії АТ «Ощадбанк» щодо встановлених обмежень відповідають вимогам чинного законодавства та є правомірними, а іншого не було доведено.
Окрім цього, позивач не позбавлений права звернення до Банку в порядку, про який зазначає відповідач, з метою проведення ідентифікації та верифікації, відповідно до умов Договору, та/або надати документи необхідні для проведення ідентифікації останнього, оформлені у відповідності до вимог діючого законодавства України.
Вказуючи на безпорадний стан позивача після перенесених хвороб та його похилий вік, Попов М.Г. не вказує, які саме обставини унеможливлюють оформити довіреність на вчинення відповідних дій від імені та в інтересах ОСОБА_1 , запросивши нотаріуса до місця проживання позивача, що передбачено законом України у певних випадках, ураховуючи похилий вік позивача та його стан здоров`я.
Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Також ЄСПЛ зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що стороною відповідача належним чином було спростовано доводи представника позивача, оскільки з викладеного вбачається, що відповідач діяв в межах законодавства та умов договору.
З урахуванням зазначених підстав позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки судом відмовлено у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів за договором комплексного банківського обслуговування - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Повний текст рішення складено 23 червня 2026 року.

Суддя Н.О. Горбенко