ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1013/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шатернікова М.І. 
при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом Садівничого товариства "Студенок" (62491, Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищеве, вул. Орешкова, 1, іден. код 25996199)
до відповідача 1 - Харківської районної державної (військова) адміністрації Харківської області (61098, м. Харків Григорівське шосе, 52; ідент. код 04058775) в особі Державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області
до відповідача 2 - Садівничого товариства "Студєнок" (62491, Харківська обл., Харківський р-н, смт Васищеве, вул. Орешкова, 1, іден. код 41171860)
про визнання протиправною реєстрації та скасування реєстраційної дії

за участю представників:
позивача – Карванова А.Б.
відповідача 1 – не з`явився
відповідача 2 – не з`явився 

ВСТАНОВИВ:

Садівниче товариство "Студенок" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Харківської районної державної (військова) адміністрації Харківської області в особі Державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області та Садівничого товариства "Студєнок", в якій просив суд: визнати протиправним внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЕДР) запису 1417 1020000027686 датою 23.02.2017, щодо державної реєстрації юридичної особи СТ "Студєнок» (код 41171860); скасувати запис про державну реєстрацію дії в ЄДР датою 23.02.2017, номер запису 14711020000027686 та внести зміни до ЄДР про припинення реєстрації. Судовий збір та витрати за набір тексту та копіювання віднести за рахунок Харківської районної державної (військової) адміністрації.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.03.2026 прийнято позовну заяву Садівничого товариства "Студенок" до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1013/26, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання на "23" квітня 2026 р. об 11:00.
Перший відповідач позовні вимоги заперечив, про що до справи подав відзив на позов (вх. 9104), з тих підстав, що Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації порушень законодавства під час реєстрації юридичної особи: організаційно-правова форма юридичної особи – ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ, назва юридичної особи – САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО «СТУДЄНОК» виявлено не було. А відтак повідомляє, що Державний реєстратор Харківської районної державної адміністрації діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, а тому позов не визнає і просить у позові відмовити в повному обсязі. Одночасно перший відповідач наголошує, що Суб`єкт реєстраційної діяльності (відповідач) не є учасником правовідносин, пов`язаних зі створенням та управлінням юридичною особою, стосовно якої до ЄДР вносилися спірні реєстраційні записи. Сторонами такого спору має бути позивач, як особа, яка вважає свої права порушеними діями третьої особи, та особа, на користь якої вчинялися оспорювані реєстраційні дії («САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО - „СТУДЄНОК“», ідентифікаційний код особи 41171860). Однак, в даній справі позивач визначив у якості відповідача, в тому числі і реєстратора. Водночас, вважаємо, що позов СТ «Студенок» пред`явлено до неналежного відповідача, ХРД (В)А, оскільки позивач заявив позовні вимоги до державного реєстратора, який не вчинив дій щодо порушення його прав та інтересів у спірних матеріально-правових відносинах; не є учасником правовідносин, пов`язаних зі створенням та управлінням юридичною особою, стосовно якої до Єдиного державного реєстру вносилися спірні реєстраційні записи. 
У підготовчому засіданні 23.04.2026 у справі постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України на 21 травня 2026 року о 10:30 год. 
У підготовчому засіданні 21.05.2026 р. постановлено: протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження на 30 днів до 28.06.2026 р. в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України і протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 11 червня 2026 року об 11:00 год. 
Другий відповідач своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2026 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 3, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судом враховано, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Крім того, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, зазначеними у офіційних реєстрах.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.
Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).
Так, для отримання поштових відправлень особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.
Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Відсутність відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.
Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
У судовому засіданні 11.06.2026 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.
Відповідачі в судове засіданнях з розгляду справи по суті не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Будь-які обґрунтовані заяви, клопотання від вказаних осіб щодо неможливості явки до суду не надходили.
З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 11.06.2026 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:
- САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО "СТУДЕНОК" з ідентифікаційним кодом 25996199 зареєстровано за адресою Україна, 62491, Харківська обл., Харківський р-н, селище міського типу Васищеве, вулиця Орешкова, будинок 1. Засновником є ОСОБА_1 ; Вид діяльності - 91.33.0 діяльність громадських організацій; відомості про органи управління юридичної особи - ЗАГАЛЬНІ ЗБОРИ; дата державної реєстрації: 22.03.2001, Дата запису: 16.02.2006, Номер запису: 14711200000001451;
- САДІВНИЧЕ ТОВАРИСТВО - "СТУДЄНОК" з ідентифікаційним кодом 41171860 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 ; Організаційно-правова форма ОБСЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ. Засновниками є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; Вид діяльності - 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний); Відомості про органи управління юридичної особи - ЗАГАЛЬНІ ЗБОРИ; дата державної реєстрації: 22.03.2001, Дата запису: 23.02.2017 Номер запису: 14711020000027686.
Рішенням Харківської обласної Ради народних депутатів № 507 від 17 листопада 1986 року виділена земельна ділянка для створення колективного саду і на ній було організовано Садівниче товариство "Студенок". 
Згідно Державного Акту Б№ 073691 на право постійного користування земельною ділянкою Садівничому товариству "Студенок" передано земельну ділянку площею 7,97 га. 
Садівниче товариство "Студенок" діє на підставі Статуту на принципах самоуправління керуючись Законом України «Про об`єднання громадян» (з 01.01.2013 Закону України «Про громадські об`єднання»). 
Згідно відомостей вказаних у Статуті Садівничого товариства "Студенок", затвердженого протоколом № 2 від 24.09.2000, першочерговим завданням садівничого товариства є приватизація земельних ділянок, передача земельних ділянок, зокрема, у приватну власність 
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що 21 вересня 2021 року головою правління садівничого товариства "Студенок" в відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань була виявлена державна реєстрація садівничого товариства "Студєнок" код 41171860. Цей "Студєнок" код 41171860 зареєстровано за тією юридичною адресою (місцезнаходженням) що і СТ "Студенок" код 25996199, а саме: Харківська область, Харківський район, смт. Васищево, вул. Орешкова 1. Організаційно-правова форма-обслуговуючий кооператив.
26 вересня 2021 року були проведені загальні збори членів СТ "Студенок". Зборам членів СТ "Студенок" код 25996199 на голосування було поставлене питання щодо відсутності прийняття будь-яких рішень зборами утворення так званого СТ "Студєнок" код 41171860, дозволу щодо його реєстрації чи передачі йому в цілому чи частини активів (майна), прав чи обов`язків СТ "Студенок" код 25996199.
Представник позивача наголошує, що СТ "Студенок" (код 25996199) жодного разу не приймалось рішення щодо передачі своїх активів (майна), прав чи обов`язків як СТ "Студєнок" код 41171860, так і будь-якій іншій юридичній чи фізичній особі.
Позивач наполягає на недобросовісності створення двійника (клона) СТ "СТУДЄНОК" (код 41171860) та незаконність дій його засновників, чим порушені права позивача. Одночасно представник позивача наполягає, що на даний час у землекористуванні позивача СТ "Студенок" (код 25996199) знаходиться вся земельна ділянка загальною площею 7,97 га. 
Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів формування єдиної земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, більш того у судовому засіданні представник позивача підтвердила, що нею та частиною інших осіб окремі земельні ділянки оформлені та отримано право приватної власності на них. Разом з тим, ані доказів кількості членів садівничого товариства, ані доказів отримання права власності на окремі земельні ділянки в межах СТ "Студенок" код 25996199 до матеріалів справи не надано.
Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.
Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 статті 20 Господарського процесуального кодексу України), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно до ст. 314 Цивільного кодексу України фізичні особи мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації. Належність чи неналежність фізичної особи до політичної партії або громадської організації не є підставою для обмеження її прав, надання їй пільг чи переваг.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц роз`яснила, що садове товариство згідно з чинним законодавством України може створюватись у двох організаційно-правових формах: як кооператив і як громадська організація.
За статтею 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.
За приписами статті 81 Цивільного кодексу України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.
З огляду на положення статті 85 Цивільного кодексу України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.
Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.
Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 Цивільного кодексу України).
Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань регулює Закон України Про громадські об`єднання?, який є спеціальним нормативним актом і застосовується до спірних правовідносин.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.
За положеннями ч. 2, 3 ст. 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.
Частиною 5 статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" передбачено, що громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України Про громадські об`єднання? громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності.
За положеннями ч. 2 ст. 3 Закону України "Про громадські об`єднання" добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському об`єднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке об`єднання або припиненні членства (участі) в ньому.
Так, господарський суд зазначає, що, вирішуючи спір між сторонами, господарський суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16).
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Оскільки, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Так, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.
На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Такі правові висновки є усталеними та знаходять втілення, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 908/2637/20, від 29.09.2021 у справі № 910/17079/19, від 16.09.2021 у справі № 922/3059/16, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 29.10.2020 у справі № 917/814/16, від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18, від 28.01.2020 у справі № 912/653/19, від 06.11.2019 у справі № 909/51/19, від 25.06.2019 у справі № 5023/5836/12, від 19.06.2019 у справі № 910/19581/16, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15.
При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.
Наразі господарським судом встановлено, що позивачем не доведено в діях відповідачів порушення прав СТ "Студенок" (код 25996199).
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Таким чином, враховуючи відсутність підстав вважати, що відповідачами було порушено права позивача, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову.
При цьому, оскільки суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання протиправним внесення відомостей щодо державної реєстрації юридичної особи - СТ "Студєнок" (код 41171860), як окремої юридичної особи заснованої на волевиявленні її членів, відповідно, і у похідній вимозі про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати відповідно до статті 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з вчиненням сторонами необхідних процесуальних дій. За змістом статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд вказує, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Керуючись ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Садівничого товариства "Студенок" до - Харківської районної державної (військова) адміністрації Харківської області та Садівничого товариства "Студєнок" про визнання протиправною реєстрації та скасування реєстраційної дії - відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).
Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "22" червня 2026 р. 

Суддя		М.І. Шатерніков