ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 травня 2026 року	Справа №160/7035/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" інформації про виключення його з військового обліку;
- зобов`язати відповідача внести в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо нього інформацію про виключення з військового обліку 08.08.2013 року на підставі ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" по досягненню граничного віку перебування в запасі.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що він призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час за ст.12Б наказу МО №260-1987 р. 08.08.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 він був виключений з військового обліку по досягненню граничного віку перебування у запасі, відповідно довідки №4/771 від 11.09.2014 року. 12.07.2024 року у Центрі надання адміністративних послуг м.Дніпра він отримав Витяг №1556554-12072024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості щодо якого були відсутні. 20.01.2026 року при формуванні електронного військово-облікового документа, який формується за рахунок відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, в додатку "Резерв+" ним встановлено, що його поставили на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаного. 
З метою з`ясування обставин та підстав взяття його на військовий облік адвокатом в його інтересах було направлено адвокатський запит на електронну адресу відповідача від 05.02.2026 року. Листом №955 від 10.02.2026 року відповідач повідомив, що ч.2 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009 р.) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. При цьому ч.4 ст.28 Закону №2232-XII передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду з граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Водночас, за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII виключенню з військового обліку у районних міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі. Разом з тим, положеннями Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін. Так, Законами України №1169-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" та №1604-VII "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 р. граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 р. і станом на теперішній час з 50 років до 60 років. При цьому, положення ч.4 ст.28 Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало. Тобто, з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII він є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано від відповідача належним чином завірені копії відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно позивача правопорушення, передбаченого ст.ст.210, 210-1 КУпАП України, інформацію та її документальне підтвердження про те, що стало підставою внесення до інформаційної системи "Оберіг" відомостей про порушення ним правил військового обліку.
14.04.2026 від відповідача до суду надійшли відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно позивача. 
На виконання вимог ухвали 14.04.2026 року до суду від відповідача також надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, щ згідно відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, ІНФОРМАЦІЯ_4 . Статтею 32 Закону №2232-XII визначено, що військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку. Запас військовозобов`язаних згідно зі статтею 28 Закону №2232-XII віку поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних. Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком: 1) перший розряд до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини до 45 років; прапорщики і мічмани до 50 років. При цьому граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27.03.2014 року №1169-VII внесено зміни до статті 28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 22.07.2014 року №1604-VII до 60 років. Водночас, приписи Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві, змін не зазнали. 
Тобто, з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду. У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до вказаного Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі. Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону №2232- XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних, що є підставою для відмови у задоволенні позову повністю.
16.04.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з набранням чинності вказаних змін до Закону №2232-XII він є таким, що підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду. Натомість, він призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час за ст.12Б наказу МОУ №260-1987 р. 08.08.2013 року. Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 він був виключений з військового обліку по досягненню граничного віку перебування у запасі, відповідно довідки №4/771 від 11.09.2014 року. 
Статтею 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент виключення позивача з військового обліку - 08.08.2013) врегульовані підстави для: взяття на військовий облік та зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частини перша-п`ята); виключення з військового обліку у відповідних у військових комісаріатах (частина шоста). Тобто, відповідач помилково вважає, що він є таким, що підпадає під дію Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27.03.2014 року №1169-VII, яким внесено зміни до ст.28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"" від 22.07.2014 року №1604-VII до 60 років та є особою, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду. Також зазначає, що чинним законодавством у сфері військового обліку не передбачено можливості повторного включення особи до військового обліку, якщо така особа раніше була виключена з нього, а отже, при внесенні відомостей про позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідач діяв не на підставі, у межах та спосіб, передбачені чинним законодавством України. За таких обставин, позивач просив суд позов задовольнити в повному обсязі. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.04.1994 року призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час за ст.12Б наказу МО №260-1987 р.
08.08.2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач виключений з військового обліку по досягненню граничного віку перебування у запасі, відповідно довідки №4/771 від 11.09.2014 року.
12.07.2024 року у Центрі надання адміністративних послуг м.Дніпра позивач отримав витяг №1556554-12072024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомості щодо якого були відсутні.
20.01.2026 року при формуванні електронного військово-облікового документа, який формується за рахунок відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, в додатку "Резерв+" позивачем встановлено, що його поставили на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаного.
З метою з`ясування обставин та підстав взяття позивача на військовий облік 05.02.2026 року, адвокатом в його інтересах до відповідача було направлено адвокатський запит, з проханням:
1. Надати інформацію з копіями відповідних документів щодо відповідальної особи, яка внесла ці відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, дати, підстав взяття на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 виключеного з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнкопп НОМЕР_1 ;
2. Внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення з військового обліку стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );
3. Внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів зміни та зняти порушення правил військового обліку стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Проте, листом №955 від 10.02.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомив, що ч.2 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009 р.) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років. При цьому ч.4 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009 р.) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду з граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві. Водночас, за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 28.09.2009 р.) виключенню з військового обліку у районних міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі. Разом з тим, положеннями Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін. Так, Законами України №1169-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" та №1604-VII "Про внесення змін до статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 р. граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 р. і станом на теперішній час з 50 років до 60 років. При цьому, положення ч.4 ст.28 Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало. Тобто, з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII ОСОБА_1 є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд доходить наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Згідно з ч.1 ст.28 Закону №2232-ХІІ, запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Відповідно до ч.2 вказаної норми, військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: перший розряд до 35 років; другий розряд до 60 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві (ч.4 ст.28 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232-XI взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі.
Як передбачено в абзацах першому - сьомому п.2 ч.6 ст.37 Закону №2232-XI, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом; 6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів "й" або "к" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Абзацом сьомим вказаної норми передбачено, що у громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, однією з підстав для виключення військовозобов`язаного з військового обліку є досягнення ним граничного віку перебування в запасі.
Запас військовозобов`язаних згідно зі ст.28 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебували у запасі та мали військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділялися на розряди за віком:
перший розряд до 35 років;
другий розряд: рядовий склад до 40 років;
сержантський і старшинський склад:
сержанти і старшини до 45 років; прапорщики і мічмани до 50 років.
Водночас граничний вік перебування в запасі другого розряду був граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
У подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації" від 27.03.2014 року №1169-VII внесено зміни до ст.28 Закону №2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України "Про внесення змін до статті 28 Закону України" Про військовий обов`язок і військову службу" від 22.07.2014 року №1604-VII до 60 років.
При цьому, положення Закону про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали.
Тобто, з набранням чинності змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Разом з тим, суд наголошує, що статус особи як виключеної з військового обліку за віком не є незмінним (набутим правовим статусом), оскільки він прямо залежить від встановленого державою критерію граничного віку перебування у запасі. Зміна законодавцем цього критерію (з 40 до 60 років) змінює правове становище особи стосовно її військового обов`язку на майбутнє.
Враховуючи, що на момент внесення змін до Закону №2232-XII та на момент виникнення спірних правовідносин позивач не досяг нового граничного віку (60 років), він об`єктивно знову набув статусу військовозобов`язаного в силу закону.
Відтак, обов`язок перебувати на військовому обліку для позивача не припинився, а був пролонгований державою з метою забезпечення обороноздатності країни в особливий період.
Щодо неможливості зворотної дії законів у часі, на яке посилається позивач, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі. При цьому, вказані норми регулюють триваючі правовідносини щодо виконання громадянами військового обов`язку та не передбачають відповідальності за дії, вчинені до набрання ними чинності, а отже не мають зворотної дії в часі у розумінні ст.58 Конституції України.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 року у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 року у справі №820/3113/17.
Отже, оскільки за чинними нормами ст.28 Закону №2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, дії відповідача, що полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про взяття його на військовий облік є правомірними.
Як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних.
За таких обставин, суд приходить висновку, що відповідачем у межах спірних правовідносин не було вчинено протиправних дій (бездіяльності), а тому його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, позивачем у позовній заяві не зазначено та з матеріалів справи не встановлено.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, судом не встановлено порушень діями відповідача критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма