Справа № 308/2802/26

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

15.06.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою із доповненнями до неї потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись щодо неї усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.
Відповідно до постанови суду, 19.02.2026 року о 15 годині 28 хвилин у м. Ужгород, по вул. Минайській, 15б, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Leaf», номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкість руху, щоб у разі потреби зупинитися і дати дорогу пішоходам, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП пішоходу заподіяно матеріальну шкоду.
Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та ухвалити нову постанову, якою призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Вважає, що суд першої інстанції не вірно встановив обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п.18.1 ПДР України. Зазначає, що знаючи про його травмування і тривалу непрацездатність, ОСОБА_1 не цікавилася станом його здоров`я, не вибачилася щиро, не компенсувала на витрат на лікування, не винила жодних спроб компенсації моральних страждань.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження постанови вказує, що участь у судовому засіданні не приймав, повідомлення від суду про виклик до суду не отримував, тому просить поновити такий. 
До початку апеляційного розгляду від потерпілого ОСОБА_2 надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якій він просить долучити до матеріалів справи наступні документи: засвідчену копію Консультаційного висновку спеціаліста Ужгородської міської багатопрофільної клінічної лікарні від 17.03.2025, виданої лікарем ортопедом – травматологом ОСОБА_3 , згідно якої тривалість лікування ОСОБА_2 лікування становила 1,5 місяці; повідомлення Ужгородського РУП ГУНП від 03.04.2026 про реєстрацію в ЄРДР кримінального провадження №12026071030000372 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України – за наслідками виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Хамник М.М. від 31.03.2026, постановленої по справі №308/4670/26; копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Хамник М.М. від 31.03.2026; копію звернення ОСОБА_2 в Ужгородське РУП ГУНП від 15.06.2026 щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12026071030000372. Зазначає, що вищезазначеними документами спростовується малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та стверджується наявність ознак в її діях кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Враховуючи відсутність інформації про результати досудового розслідування – просив відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату.
Перевіривши матеріали справи та наведені у клопотанні доводи щодо причин неявки ОСОБА_2 в судове засідання, апеляційний суд дійшов до наступного.
За приписами ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Зміст поданого клопотання свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_2 чекає інформацію про результати досудового розслідування кримінального провадження №12026071030000372.
Апеляційний суд вважає, що вказані обставини не є поважними причинами неявки апелянта у судове засідання апеляційного суду, оскільки зазначене кримінальне провадження ніякого відношення для розгляду даної справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 відношення не має.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адмінправопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).
Відтак, із врахуванням того, що справа перебуває у провадженні апеляційного суду із 31.03.2026, відсутності доказів, які б підтверджували поважні причини неявки ОСОБА_2 з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності потерпілого ОСОБА_2 . Зазначені документи, які зазначені у клопотанні, долучити до матеріалів справи. 
Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку сторони цікавитися рухом справи, розгляд апеляційної без участі потерпілого ОСОБА_2 не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, тому, що суд розцінює такі дії ОСОБА_2 , як зловживання учасниками справи процесуальними правами, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та яка зазначила, що вона намагалася зв`язатися з потерпілим ОСОБА_2 , однак він на зв`язок не виходить, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Розглянувши клопотання потерпілого ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в діях останньої вбачається порушення вимог п. 18.1 ПДР України.
Згідно п.18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлені судом першої інстанції, а також висновок суду про її винуватість у вчиненні правопорушення не оспорюються в апеляційній скарзі потерпілим, і не переглядаються апеляційним судом, та підтверджуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №595990 від 19.02.2026, згідно якого 19.02.2026 року о 15 год. 28 хв. у м. Ужгород, по вул. Минайській, 15б, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Leaf», номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкість руху, щоб у разі потреби зупинитися і дати дорогу пішоходам, внаслідок чого допустила наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП пішоходу заподіяно матеріальну шкоду; даними схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.02.2026, з якої вбачається розташування транспортного засобу, місце зіткнення з пішоходом, механічні пошкодження транспортного засобу марки «Nissan Leaf», номерний знак НОМЕР_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_2 про обставини ДТП, та іншими матеріалами справи.
Оцінюючи вищенаведені докази при перегляді справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що зібраними у справі доказами доведено порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу доводи потерпілого щодо призначення ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення прав керування транспортними засобами строком на 6 місяців.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Як зазначено у ст. 34 КУпАП, обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.
Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.
В силу ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.
Суддя першої інстанції, обираючи стягнення ОСОБА_1 , врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, обставини правопорушення, особу правопорушника, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, зобов`язалася в майбутньому не вчиняти адміністративні правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та виходячи з вимог ст. 22 КУпАП звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно неї усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення закрив.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками та відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки висновки судді ґрунтуються на повно та всебічно встановлених судом обставинах справи, підтверджених доказами.
Твердження потерпілого ОСОБА_2 про те, що долученими документами спростовується малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та стверджується наявність ознак в її діях кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не мають правового значення, оскільки такі обставини не стосуються предмету розгляду цієї справи, де предметом судового розгляду є відповідність дій ОСОБА_1 вимогам п.18.1 ПДР.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, потерпілим в апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддя правильно встановив фактичні обставини справи та, належним чином обґрунтувавши своє рішення, правильно кваліфікував дії правопорушника за ст. 124 КУпАП й наклав на нього визначене цим Кодексом адміністративне стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено,а відтак апеляційний суд доходить до переконання про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити потерпілому ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага