Справа 206/5949/25 
Провадження 2/206/376/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Дуб В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом позивача ОСОБА_1 (далі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Дніпровської міської ради (далі – Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна (далі – Третя особа 1), ОСОБА_2 (далі – Третя особа 2), ОСОБА_3 (далі – Третя особа 3)
вимоги позивача: про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності квартиру в порядку спадкування за законом
за участю учасників справи:
представника Відповідача – ОСОБА_4 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача, адвокат Нестечко Д.С., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради; третя особа — приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна. У позові просить встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онукою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі частки.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2002 року, виданого ВАТ «Дніпропетровський завод МЗБК», належала на праві спільної часткової власності трьом особам: ОСОБА_5 , яка є бабою позивача, ОСОБА_6 , який є дідом позивача, та їхньому сину ОСОБА_7 , який є дядьком позивача, по 1/3 частці кожному.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер співвласник квартири ОСОБА_7 , якому належала 1/3 частка у праві власності на вказану квартиру. На день смерті ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , а також мав малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка первинно була записана як ОСОБА_8 .
Позивач вказує, що оскільки ОСОБА_7 за життя заповіту не склав, спадкування після його смерті мало відбуватися за законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: ОСОБА_3 як дружина спадкодавця, ОСОБА_2 як донька спадкодавця, ОСОБА_6 як батько спадкодавця та ОСОБА_5 як мати спадкодавця.
На думку позивача, спадкова маса після смерті ОСОБА_7 складалася з належної йому 1/3 частки квартири, яка підлягала спадкуванню спадкоємцями першої черги. При цьому позивач зазначає, що дружина та донька ОСОБА_7 спадщину після його смерті фактично не прийняли, оскільки у спірній квартирі не проживали, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталися, спадкову справу після його смерті заведено не було.
Водночас, як зазначає позивач, батьки померлого — ОСОБА_6 та ОСОБА_5 — проживали та були зареєстровані у спірній квартирі, фактично вступили у володіння спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті сина ОСОБА_7 .
У зв`язку з цим позивач вважає, що належна ОСОБА_7 1/3 частка квартири була успадкована його батьками у рівних частках, тобто по 1/6 частці кожним. Отже, після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_5 мала 1/3 частку квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, та додатково 1/6 частку, успадковану після смерті сина, тобто разом 1/2 частку квартири. ОСОБА_6 , відповідно, також мав 1/3 частку квартири, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, та додатково 1/6 частку, успадковану після смерті сина, тобто разом 1/2 частку квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 , який за життя заповіту не склав. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги після його смерті були ОСОБА_5 , його дружина, та ОСОБА_9 , його син і батько позивача.
На думку позивача, спадкова маса після смерті ОСОБА_6 складалася з 1/2 частки квартири, яка належала йому на момент смерті. Вказана 1/2 частка підлягала спадкуванню двома спадкоємцями першої черги у рівних частках, тобто по 1/4 частці кожному.
Позивач зазначає, що хоча спадкоємці після смерті ОСОБА_6 до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк не зверталися, однак вони були зареєстровані та проживали у спірній квартирі, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті.
Таким чином, за розрахунком позивача, ОСОБА_5 мала 1/3 частку квартири, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, 1/6 частку, успадковану після смерті сина ОСОБА_7 , та 1/4 частку, успадковану після смерті чоловіка ОСОБА_6 , що разом становить 3/4 частки квартири. ОСОБА_9 , батько позивача, за твердженням позивача, успадкував після смерті ОСОБА_6 1/4 частку квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що за життя вона заповіту не склала, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом.
Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 був її син ОСОБА_9 , який подав приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї доньки — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_1 , у свою чергу, подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. була заведена спадкова справа.
21 серпня 2025 року ОСОБА_10 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на належну спадкодавиці частку квартири.
Однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 21 серпня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 .
Як зазначає позивач, підставою для відмови стало те, що нотаріус дійшла висновку про неможливість підтвердження родинних відносин між позивачем та спадкодавицею через наявність розбіжностей у написанні прізвищ у документах, зокрема « ОСОБА_11 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », а також через неможливість у нотаріальному порядку встановити окремі обставини прийняття спадщини після смерті попередніх співвласників квартири та належність правовстановлюючого документа відповідним особам.
Позивач зазначає, що розбіжності у написанні прізвищ мають технічний характер, пов`язані з перекладом та різним написанням прізвищ українською і російською мовами, однак усі надані документи в сукупності підтверджують родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як онукою та бабою.
Без встановлення факту родинних відносин та без визнання права власності на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку.
У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання за нею права власності на 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 1-2).
Учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень третіх осіб щодо суті спору або заяв про визнання позову чи заперечень проти позову до суду не надходило.
У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, позивач та її представник не з`явилися, при цьому представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Дніпровської міської ради Чудновський А.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, так як заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, належних та допустимих доказів на їх підтвердження суду не надано.
Треті особи — приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_2 — у судове засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх участю чи заперечень проти розгляду справи за їх відсутності до суду не подали.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
22 жовтня 2025 року до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Самарського районного суду міста Дніпра Гаркуші В.В. (а.с. 58).
Ухвалою судді від 12 листопада 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки рішення у справі може вплинути на їх права та обов`язки. Крім того, судом витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марини В`ячеславівни належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_5 (а.с. 60).
22 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Нестеченка Дмитра Сергійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 23 грудня 2025 року, у зв`язку з участю представника позивача у розгляді іншої справи в Дніпровському апеляційному суді (а.с. 76).
На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. надано до суду належним чином засвідчену копію спадкової справи № 20/2019, номер у Спадковому реєстрі 64737318, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 86-117).
У підготовчому судовому засіданні 27 лютого 2026 року був присутній представник позивача адвокат Нестеченко Д.С. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Судом встановлено, що до матеріалів справи надійшла витребувана спадкова справа.
У цьому ж підготовчому судовому засіданні представник позивача повідомив суду, що надані ним докази є повними, однак звернув увагу на питання участі у справі третіх осіб, які можуть бути заінтересованими у вирішенні спору. Також представник позивача повідомив, що за інформацією позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у м. Дніпрі не проживали, жили у м. Луганську, а в подальшому могли виїхати до Російської Федерації.
З огляду на необхідність додаткового з`ясування обставин щодо можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_7 та належного повідомлення третіх осіб, судом було відкладено підготовче судове засідання та вжито заходів для отримання додаткової інформації щодо спадкових справ і учасників справи (а.с.118-119).
У підготовчому судовому засіданні 10 квітня 2026 року був присутній представник позивача адвокат Нестеченко Д.С. Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Представник позивача не заперечував проти призначення справи до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 10 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 травня 2026 року об 11 годині 30 хвилин (а.с. 147).
Представником Дніпровської міської ради подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 05 травня 2026 року, у зв`язку з перебуванням основного представника у щорічній відпустці (а.с. 152).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , по 1/3 частці кожному.
Зазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.01.2002, виданим ВАТ «Дніпропетровський завод МЗБК» згідно з розпорядженням № 1-1/02 від 25.01.2002, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У зазначеному свідоцтві прізвища співвласників зазначені російською мовою як « ОСОБА_13 », « ОСОБА_6 », « ОСОБА_14 » (а.с. 50-51).
ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29.10.2003 відділом РАЦС Самарського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 39).
За даними Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась, заповіти від його імені не посвідчувались (а.с. 102 зі звороту - 103).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , його батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 99 зі звороту – 100 зі звороту).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що 20.11.1998 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_11 » (а.с. 105 зі звороту - 107).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_8 вбачається, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьком зазначений ОСОБА_7 , матір`ю — ОСОБА_15 . У подальшому до актового запису про народження внесені зміни щодо прізвища дитини з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_11 » (а.с. 103 зі звороту-104).
З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вбачається, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значився (а.с. 97).
ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 28).
За даними Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась, заповіти від його імені не посвідчувались (а.с. 101-102).
З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.11.1973 по 08.04.2005 у зв`язку зі смертю. На момент його смерті за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 52).
ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 15.03.2019 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис про смерть № 294 (а.с. 20).
З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 02.11.1973 по 16.05.2019 у зв`язку зі смертю. На момент її смерті за цією адресою був зареєстрований ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 53)
Після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 12.09.2019 заведена спадкова справа № 20/2019, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. За даними Спадкового реєстру, заповіти від імені ОСОБА_5 не посвідчувались (а.с. 87-117).
19.03.2019 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Зазначена заява посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бойко Л.В. та в подальшому надійшла до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., якою 12.09.2019 зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ (а.с. 87).
12.09.2019 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь її онуки — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначена заява зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ (а.с. 88).
Родинний зв`язок ОСОБА_1 з ОСОБА_5 підтверджується наданими до суду документами.
Так, зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_17 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьком зазначений ОСОБА_9 , матір`ю — ОСОБА_18 (а.с. 114).
Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 07.06.2014 ОСОБА_17 уклала шлюб із ОСОБА_19 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_20 » (а.с. 114 зі звороту).
Зі свідоцтва про народження ОСОБА_9 серії НОМЕР_5 , виданого ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська 29.04.1970, вбачається, що ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , його батьком зазначений ОСОБА_6 , матір`ю — ОСОБА_5 (а.с. 29).
Зі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 , виданого АНД районним ЗАГС м. Дніпропетровська 04.06.1967, вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали шлюб 04.06.1967 (а.с. 27).
Таким чином, із сукупності вказаних документів вбачається послідовний родинний зв`язок: ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_17 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_20 .
14.07.2025 ОСОБА_1 , перебуваючи у Республіці Польща, видала довіреність на ім`я ОСОБА_10 для представництва її інтересів, зокрема з питань оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Справжність підпису ОСОБА_1 на довіреності посвідчена приватним нотаріусом у м. Єнджеюв Республіки Польща Конрадом Калкою 14.07.2025, реєстр А № 1166/2025. Переклад зазначеного документа українською мовою посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. (а.с. 110-113).
21.08.2025 ОСОБА_10 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби позивача — ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Зі змісту вказаної заяви та постанови нотаріуса вбачається, що заявник просила видати свідоцтво про право на спадщину на належну померлій ОСОБА_5 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , а також на відповідні частки у цій квартирі, які, за твердженням заявника, ОСОБА_5 прийняла, але не оформила після смерті свого сина ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 107 зі звроту - 108).
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 21.08.2025 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 .
Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови стало те, що, на думку нотаріуса, з поданих документів неможливо в нотаріальному порядку достовірно підтвердити родинні відносини між окремими особами, які мають значення для оформлення спадщини, а також неможливо встановити повне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 .
Зокрема, нотаріус послалася на наявність розбіжностей у написанні прізвищ у різних документах, а саме використання варіантів « ОСОБА_11 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », « ОСОБА_12 », що, на думку нотаріуса, унеможливлює підтвердження родинного зв`язку між спадкодавцями та спадкоємцями у нотаріальному порядку.
Також у постанові нотаріуса зазначено, що неможливо встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , оскільки спадкова справа після його смерті не заводилась, заповіт від його імені не посвідчувався, на день смерті він не був зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак мав осіб, які могли бути спадкоємцями за законом, зокрема дружину, малолітню доньку та батьків.
Крім того, нотаріус зазначила, що у свідоцтві про право власності на житло від 25.01.2002 співвласниками квартири зазначені ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 російською мовою, тоді як у свідоцтвах про смерть та інших документах їхні прізвища зазначені українською мовою з іншим написанням.
У зв`язку з наведеним нотаріус дійшла висновку про відсутність належних документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та відмовила у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 116-117).
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з неможливістю оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку після смерті ОСОБА_5 через розбіжності у написанні прізвищ у правовстановлюючих документах і документах, що підтверджують родинні відносини, а також у зв`язку з необхідністю встановлення факту родинних відносин та вирішення питання про належність позивачці права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і диспозитивності, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Згідно зі ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Водночас, якщо встановлення такого факту пов`язане з вирішенням спору про право, відповідна вимога підлягає розгляду у позовному провадженні разом з іншими вимогами, заявленими для захисту цивільного права особи.
За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, а одним зі способів захисту цивільного права є визнання права.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
З урахуванням положень ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб — спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Суд враховує, що у цій справі мають значення три послідовні спадкові переходи: після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ; після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ; та після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, до правовідносин спадкування після його смерті підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, зокрема щодо кола спадкоємців та порядку прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках є діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їхніх батьків, хто був би спадкоємцем, і вони спадкують порівну в тій частці, яка належала б при спадкуванні за законом їх померлому родителю.
Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За змістом ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії мали бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась, заповіт від його імені не посвідчувався. Спадкоємцями першої черги після його смерті були його дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_2 , а також батьки — ОСОБА_6 і ОСОБА_5 .
Разом з тим матеріали справи не містять доказів подання ОСОБА_3 або законним представником малолітньої на той час ОСОБА_2 заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , а також доказів їх фактичного вступу у володіння або управління спадковим майном у порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР.
При цьому суд враховує, що спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому положення ч. 4 ст. 1268 ЦК України щодо презумпції прийняття спадщини малолітньою та неповнолітньою особою до цих правовідносин не застосовуються. Сам по собі малолітній вік ОСОБА_2 на час смерті її батька ОСОБА_7 за правилами ЦК УРСР не свідчив про автоматичне прийняття нею спадщини без вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, її законним представником або без фактичного вступу у володіння чи управління спадковим майном.
Натомість із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були співвласниками та зареєстрованими мешканцями спірної квартири, продовжували володіти нею після смерті ОСОБА_7 , тобто фактично вступили у володіння спадковим майном, до складу якого входила належна померлому 1/3 частка у праві власності на квартиру.
За таких обставин суд доходить висновку, що спадщину після смерті ОСОБА_7 у вигляді належної йому 1/3 частки квартири прийняли його батьки — ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у рівних частках, тобто по 1/6 частці кожен.
Таким чином, після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_5 належала 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також 1/6 частка, успадкована після смерті сина. Загалом її частка у спірній квартирі на той час становила 1/2 частку.
ОСОБА_6 , відповідно, належала 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, а також 1/6 частка, успадкована після смерті сина, тобто разом 1/2 частка квартири.
Спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тому до цих спадкових правовідносин застосовуються положення чинного ЦК України.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері або батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
За змістом ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом установленого строку не заявив про відмову від неї. Малолітня та неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, прямо встановлених законом.
Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_6 його син ОСОБА_7 вже помер, у зв`язку з чим донька останнього — ОСОБА_2 — набула право на спадкування після смерті діда ОСОБА_6 за правом представлення.
На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_2 була малолітньою, оскільки народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , якщо у встановленому законом порядку від спадщини за неї не відмовилися. Доказів такої відмови матеріали справи не містять.
Отже, спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 щодо належної йому 1/2 частки квартири були: його дружина ОСОБА_5 , його син ОСОБА_9 та його онука ОСОБА_2 за правом представлення після свого померлого батька ОСОБА_7 .
Оскільки частки спадкоємців за законом є рівними, належна ОСОБА_6 1/2 частка квартири підлягала спадкуванню трьома спадкоємцями у рівних частках, тобто по 1/6 частці квартири кожним.
У зв`язку з цим суд не погоджується з розрахунком позивача про те, що після смерті ОСОБА_6 його 1/2 частка квартири була успадкована лише двома спадкоємцями — ОСОБА_5 та ОСОБА_9 — по 1/4 частці кожним.
Такий розрахунок не враховує право ОСОБА_2 на спадкування за правом представлення після смерті її діда ОСОБА_6 , а також правовий режим прийняття спадщини малолітньою особою відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України.
Отже, після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_5 успадкувала не 1/4 частку квартири, як зазначає позивач, а 1/6 частку квартири.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що на час смерті ОСОБА_5 їй належали: 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло; 1/6 частка квартири, успадкована після смерті сина ОСОБА_7 ; 1/6 частка квартири, успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_6 .
Сумарно зазначені частки становлять: 1/3 + 1/6 + 1/6 = 2/3 частки квартири.
Тому до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 увійшло не 3/4 частки спірної квартири, як заявлено у позові, а 2/3 частки квартири.
Суд окремо зазначає, що в межах цієї справи не вирішується питання про визнання права власності за ОСОБА_2 чи іншими особами на будь-яку частку квартири, оскільки таких позовних вимог не заявлено. Висновки суду щодо її спадкового інтересу після смерті ОСОБА_6 зроблені виключно з метою визначення складу спадкового майна, яке могло належати ОСОБА_5 на час її смерті та, відповідно, могло перейти до позивача у порядку спадкування після неї.
Щодо спадкування після смерті ОСОБА_5 суд виходить із такого.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 . За даними Спадкового реєстру, заповіти від її імені не посвідчувались, у зв`язку з чим спадкування після її смерті відбувається за законом.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_9 , який є сином спадкодавиці та спадкоємцем першої черги за законом, подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь її онуки — ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого зі спадкоємців за законом незалежно від черги.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про недійсність заяви ОСОБА_9 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 або про відкликання такої заяви у встановленому законом порядку.
Отже, ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 та на користь якої спадкоємець першої черги ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини.
Суд вважає доведеним факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як онукою та бабою.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , у якому його матір`ю зазначена ОСОБА_5 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_17 , у якому її батьком зазначений ОСОБА_9 ; свідоцтвом про шлюб, з якого вбачається зміна прізвища позивача з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_20 »; а також іншими документами, дослідженими судом у їх сукупності.
Наявні у документах розбіжності у написанні прізвищ « ОСОБА_11 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », « ОСОБА_12 » суд оцінює як такі, що зумовлені різним мовним написанням прізвища в документах, виданих українською та російською мовами, і не спростовують встановлений судом родинний зв`язок між позивачем та спадкодавицею.
Такі розбіжності не є самостійною підставою для відмови у захисті спадкового права, оскільки з досліджених судом документів у їх взаємному зв`язку можливо достовірно ідентифікувати відповідних осіб, встановити їх родинні зв`язки, а також простежити послідовність переходу спадкових прав.
Щодо належності відповідача суд зазначає таке.
Предметом спору у цій справі є встановлення юридичного факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , які прийняли спадщину та заперечують проти позову, судом не встановлено. ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Доказів прийняття ОСОБА_2 або ОСОБА_3 спадщини саме після смерті ОСОБА_5 матеріали справи не містять.
Водночас у разі відсутності спадкоємців, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття спадкове майно може перейти у власність територіальної громади як відумерла спадщина. Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться у місті Дніпрі, Дніпровська міська рада як орган місцевого самоврядування відповідної територіальної громади є належним відповідачем у цій справі.
При цьому залучення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є обґрунтованим, оскільки висновки суду щодо складу спадкового майна та розрахунку спадкових часток можуть впливати на їх майнові інтереси. Разом з тим доказів того, що зазначені особи прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та мають виступати відповідачами у цій справі, суду не надано.
Суд також враховує, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 21.08.2025 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставами відмови зазначено неможливість у нотаріальному порядку підтвердити родинні відносини, наявність розбіжностей у написанні прізвищ, а також неможливість встановити окремі обставини, пов`язані з прийняттям спадщини після смерті попередніх співвласників квартири.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку через наявність обставин, які потребують судового встановлення та оцінки, звернення до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно є належним і ефективним способом захисту її права.
Доводи представника відповідача про необґрунтованість позовних вимог суд приймає частково лише в тій частині, що позивачем не доведено належність ОСОБА_5 на час смерті саме 3/4 частки спірної квартири.
Водночас заперечення відповідача не спростовують доведеності факту родинних відносин між позивачем та спадкодавицею, факту прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_5 , факту відмови ОСОБА_9 від прийняття спадщини на користь позивача, а також належності ОСОБА_5 на час смерті 2/3 частки спірної квартири.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Суд вважає за необхідне встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онукою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні позовних вимог у частині визнання за ОСОБА_1 права власності на іншу частину заявленої частки, а саме на 1/12 частки квартири, слід відмовити, оскільки позивачем не доведено, що ця частка входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 .
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 6086 грн 20 коп., з яких 1211 грн 20 коп. сплачено за вимогу немайнового характеру про встановлення факту родинних відносин, а 4875 грн 00 коп. — за вимогу майнового характеру про визнання права власності на спадкове майно.
Оскільки вимога немайнового характеру підлягає задоволенню повністю, а вимога майнового характеру підлягає задоволенню частково — у розмірі 2/3 частки квартири із заявлених 3/4 частки квартири, тобто у співвідношенні 8/9 від заявленої майнової вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5544 грн 53 коп.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1266-1268, 1273, 1274, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року, суд, —
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом — задовольнити частково.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онукою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/12 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , — відмовити.
Стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5544 грн 53 коп.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники судового процесу:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Дніпровська міська рада, код ЄДРПОУ 26510514, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 75.
Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, адреса: м. Дніпро, вул. Харківська, буд. 3, прим. 36.
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП та місце проживання суду не відомі.
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , РНОКПП та місце проживання суду не відомі.

Суддя         В.В. Гаркуша