ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1477/26
04 травня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
13 березня 2026 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в нарахуванні і виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно п. "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні часу перебування в засланні з 23 жовтня 1947 року до 29 грудня 1955 року, яка перебувала на спецпоселенні і була реабілітована, в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01 грудня 2025 року, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі статтею 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" з 01 грудня 2025 року як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 23 жовтня 1947 року до 28 грудня 1955 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, оскільки позивач є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму та у подальшому була реабілітована, вважає наявним у неї право на підставі пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на отримання доплати до пенсії із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того позивач вважає, що стаж її роботи під час перебування на засланні підлягає обчисленню у потрійному розмірі відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з цим позивач звернулась до пенсійного органу для здійснення відповідного нарахування та перерахунку стажу. Проте, листом від 16.12.2025 відповідач повідомив про відмову у нарахуванні підвищення до пенсії у заявленому позивачем розмірі, а також у перерахунку стажу. Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву.
25.03.2026 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Тернопільській області, у якому відповідач доводи та вимоги позивача не визнає, просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що постановою КМУ «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008 установлено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. В пенсійній справі позивача містяться дані про те, що вона зазнала політичних репресій як член сім`ї, яку було примусово переселено. Враховуючи зазначене виплата підвищення до пенсії проводиться позивачу відповідно до вимог чинного законодавства в сумі 43,52 грн.
Щодо обчислення стажу в потрійному розмірі, то відповідач зазначає, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи, які б підтверджували факт роботи позивача на спецпоселенні, тому вважає відсутніми підстави для зарахування до стажу роботу у потрійному розмірі періоду перебування ОСОБА_1 у засланні. 
Інших заяв, в тому числі по суті спору, учасниками справи на адресу суду не подано.
Суд зазначає, що розгляд справи здійснено з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості у перший робочий день.
Дослідивши письмові докази та надавши правову оцінку доводам, викладеним у заявах по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем. (а.с.23)
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 04.08.1962 Виконавчим комітетом Гадинківської сільської ради Копичинського району Тернопільської області, слідує, що ОСОБА_1 до укладення шлюбу з ОСОБА_2 04.08.1962, мала прізвище ОСОБА_3 . (а.с.16)
Згідно архівної довідки від 17.11.2025 №75-Б-7/2025, виданої УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4 , 1891 р.н., ОСОБА_5 , 1944 р.н., на підставі наказу МДБ СРСР №00430 від 21.08.1947 року рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як члени сім`ї учасника ОУН були виселені 23.10.1947 року з х. Вигода Пробіжнянського району Тернопільської області на спецпоселення в Читинську область з конфіскацією майна. Виселення затверджено Особливою нарадою при МБ СРСР від 24.02.1948, протокол №7-б. 13.01.1956 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зняті з обліку спецпоселенців на підставі наказу МВС СРСР №0580 від 02.12.1955. На поселенні під наглядом спецкомендатури перебували до 28.02.1956. Згідно Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Украні» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - реабілітовані 08 жовтня 1993 року УВС Тернопільської області. (а.с.18)
ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого Чортківською районною радою 19.06.2012. (а.с.15)
02.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Тернопільській області з заявою від 28.11.2025, у якій просила: 
- здійснити перерахунок підвищення пенсії, як репресованій особі та у подальшому реабілітованій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.11.2025, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована;
- здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.11.2025 як пільги по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні (23.10.1947-28.02.1956) на підставі статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». (а.с.19-20)
До вказаної заяви позивачем додано: 
- копію паспорта громадянина України;
- копію посвідчення;
- довідки про реабілітацію.
Розглянувши вказану заяву позивача, Головне управління ПФУ в Тернопільській області листом №9407-10029/Б-02/8-1900/25 від 16.12.2025 повідомило, що визначення порядку та розмірів виплат вказаної категорії громадян делеговано Кабінету Міністрів України. Постановою КМУ №654 від 16.07.2008 установлено, що з 1 вересня 2008 року репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. Зауважено, що в пенсійній справі містяться дані про те, що ОСОБА_1 зазнала політичних репресій як член сім`ї, яку було примусово переселено. Враховуючи зазначене, виплата підвищення членам сімей репресованих, яких було примусово переселено, проводиться відповідно до вимог чинного законодавства в сумі 43,52 грн. 
Щодо обчислення стажу в потрійному розмірі, то відповідачем повідомлено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи, які б підтверджували факт роботи позивача на спецпоселенні, тому для зарахування до стажу роботу у потрійному розмірі періоду перебування ОСОБА_1 на спецпоселенні немає. (а.с.21)
Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку і виплаті підвищення до пенсії за пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, а також відмовою у зарахуванні стажу роботи на спецпоселенні у потрійному розмірі, позивач звернулась до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як слідує зі змісту заяв по суті, спірним у даній справі є питання щодо наявності у ОСОБА_1 статусу репресованої особи, яку було реабілітовано та, відповідно, права на підвищення до пенсії, а також розмір такого підвищення. Крім того, предметом спору є наявність у позивача права для зарахування до стажу її роботу періоду перебування на спецпоселенні у потрійному розмірі. 
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачає підвищення пенсій деяким категоріям громадян. 
Так, зокрема, пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII передбачено, що призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (зі змінами) репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Виходячи із цього нормативного положення суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, слід застосовувати положення Закону №1788-ХІІІ, а не Постанови № 654.
Щодо статусу позивача, який визначає її право на підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII, то суд зазначає наступне.
З метою відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII. (далі - Закон №962-XII)
Відповідно до визначень, які міститься у статті 1-1 Закону №962-XII:
репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; 
члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом; 
заслання - це примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення. 
Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №962-XII заслання визначене однією із форм репресій.
Відповідно до статті 1-2 Закону № 962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: 
1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Стаття 1-3 Закону № 962-ХІІ передбачає, що потерпілими від репресій визнаються:
1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;
2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;
3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Положення вказаних вище норм визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.
Отже, до членів сімей репресованих осіб належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю. Зазначені особи згідно наведених вище норм закону мають право на пільги, передбачені пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як член сім`ї учасника ОУН, була виселена 23.10.1947 з х. Вигода Пробіжнянського району Тернопільської області на спецпоселення в Читинську область з конфіскацією майна, де знаходилась під наглядом спецкомендатури до 28.02.1956, та в силу вимог Закону №962-XII вважається реабілітованою, що підтверджується відповідною архівною довідкою УМВС України в Тернопільській області від 17.11.2025 №75-Б-7/2025. (а.с.18)
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 є членом сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано та, відповідно, набула право на підвищення до пенсії у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленого пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII. 
Ураховуючи встановлені судом обставини у даній справі, зокрема, що позивач належить до категорії громадян членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», суд вважає що позивач, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII.
Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 13.05.2024 №500/5507/23.
При цьому, доводи позивача щодо наявності у неї статусу репресованої особи, яка в подальшому була реабілітована, та відповідно вимоги щодо перерахунку підвищення до пенсії з розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище обставинами та положеннями законодавства. 
З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що відмовляючи у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як члену сім`ї репресованої та в подальшому реабілітованої особи у розмірі, визначеному пунктом «г» статті 77 Закону №1788-ХІІ, з розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком, відповідач діяв неправомірно, безпідставно застосувавши положення постанови КМУ №654 в частині, що суперечить акту вищої юридичної сили. 
Відтак позовні вимоги у цій частині належить задовольнити у спосіб визнання протиправною відмови відповідача у проведенні перерахунку та виплати підвищення до пенсії позивачу, як примусово переселеного члена сім`ї репресованої особи, яку було реабілітовано, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов`язання провести такий перерахунок та виплату.
Визначаючись щодо дати, з якої слід провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Відповідно до Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Судом встановлено, що за перерахунком підвищення до пенсії позивач звернулась із заявою від 28.11.2025, яку прийнято пенсійним органом 02.12.2025, тому перерахунок та виплату підвищення до пенсії слід здійснити з 01.12.2025.
Щодо вимог позивача про проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII, суд зазначає наступне.
Як наведено вище, з 05.05.2018 набув чинності Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", яким внесено зміни, зокрема, у Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-XII, у редакції, чинній від 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Відповідно до статті 58 Закону №1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.
Згідно з визначенням, яке міститься у статті 1-1 Закону №962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.
Аналіз вказаних положень Закону № 962-XII та Закону №1788-XII свідчить про те, що такі застосовуються до реабілітованих громадян та громадян, необґрунтовано притягнутих до кримінальної відповідальності, репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано.
Враховуючи, що позивачка є членом сім`ї репресованої особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до неї вказаних положень законів.
При цьому суд зауважує, що наявне у позивачки посвідчення дійсно підтверджує її право на пільги та компенсації встановлені Законом № 962-XII, однак оскільки цим Законом передбачено пільги як репресованим та реабілітованим особам, так і членам їх сімей як потерпілим від репресій, то позивач, не будучи репресованою особою, має право на пільги саме як потерпіла від репресій.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2024 у справі №500/3332/23. 
З огляду на наведене позовна вимога щодо перерахунку позивачці стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 23.10.1947 по 28.02.1956 на підставі статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у ході розгляду справи не у повній мірі довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах, а тому суд вважає, що у цій справі є фактичні і правові підстави для ухвалення судом рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення частин першої та третьої статті 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1331,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 665,60 грн (1/2 від загальної суми).
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії за пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, яку у подальшому було реабілітовано.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як члену сім`ї репресованої особи, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01 грудня 2025 року. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: с. Свидова, Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48544 код РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ 14035769). 
Головуючий суддя Мірінович У.А.