РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
08 травня 2026 р.  Справа № 120/5920/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - ГУ ПФУ у Луганській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року та рішення ГУ ПФ України в Луганській області №024950010207 від 28.02.2025 року про відмову в призначенні пенсії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.
У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 05.05.2025 року.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строк для подання процесуальних документів.
У встановлений судом строк від представника ГУ ПФУ у Луганській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечив та зазначив, що пенсія за віком на пільгових умовах після 11.10.2017 призначається відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, який є спеціальним законом у сфері пенсійного забезпечення. За результатами розгляду заяви позивача встановлено, що страховий стаж останньої складає 29 років 8 місяців 28 днів, однак необхідний пільговий стаж за Списком №2 відсутній, оскільки надані документи не містять відомостей, необхідних для підтвердження пільгового характеру роботи, зокрема щодо характеру виконуваних робіт, повної зайнятості у шкідливих умовах праці та результатів атестації робочих місць. Відповідач послався на рішення Комісії при ГУ ПФУ у Вінницькій області від 28.01.2025 №1, яким відмовлено у підтвердженні пільгового стажу роботи позивача за період з 21.07.1987 по 08.04.2002. У зв`язку з цим, на думку відповідача, відсутні підстави і для зарахування до пільгового стажу періоду навчання позивача у СПТУ №7. Також відповідач зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а вимоги про зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у своєму відзиві зазначило, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах прийняте відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вказав, що станом на дату звернення позивачка мала необхідний страховий стаж, однак пільговий стаж за Списком №2 був відсутній, оскільки надані документи не підтверджують виконання робіт за професією, передбаченою чинними Списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію на пільгових умовах. Крім того, відсутні документи щодо проведення атестації робочих місць та уточнюючі довідки, оформлені відповідно до вимог Порядку №637. Також відповідач зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області за принципом екстериторіальності, тоді як Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпосередньо заяву позивачки не розглядало та рішення щодо призначення пенсії не приймало.
Вивчивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що 20.02.2025 року позивач звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідну заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, яке рішенням №024950010207 від 28.02.2025 року відмовило у призначенні відповідної пенсії, у зв`язку з тим, що у заявниці відсутній пільговий стаж роботи, встановлений пунктом 2 частини 2 статті 114 зазначеного Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Приймаючи дане рішення, пенсійний орган посилається на рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року, яким відмовлено у підтвердженні пільгового стажу роботи позивача за період з 21.07.1987 по 08.04.2002, з огляду на відсутність документів щодо проведення атестації робочих місць та уточнюючих довідок, оформлених відповідно до вимог Порядку №637.
Вважаючи відповідний висновок пенсійного органу необґрунтованим, а рішення про відмову в призначенні пенсії та рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україні органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
09.07.2003 Верховною Радою України був ухвалений Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV), який визначив принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Нормою ч. 1 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у ч. 4 ст. 114. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
03.10.2017 Верховною Радою України був ухвалений Закон України № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV доповнено розділом XVI-I «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», до якого віднесена ст.114, зміст якої у досліджуваній частині наведений вище.
Також зазначена норма передбачає зміст, ідентичний п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.
Слід зазначити, що за конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.
Зокрема, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення КСУ № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. «б» «г» ст. 54 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення КСУ № 1-р/2020).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною досліджуваному публічно-правовому спору, зауважила, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом України від 09.07.2003 №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 111290813).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87951282).
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Також слід зазначити, що п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В даний час пільговий стаж роботи обчислюється з урахуванням Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок № 383). Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
За приписами п. 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
У пункті 4.3 Порядку № 383 визначено, що у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (п. 10 Порядку № 383).
Отже, із наведених вище положень законодавства вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Слід зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі Порядок № 442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 Порядку № 442 та пп. 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
У ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення законодавець встановив адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Так, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 271 Кримінального кодексу України.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку 1 або Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 29 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору - під підпис.
Нормами ч.ч. 1 та 2 ст. 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» (далі Закон України від 14.10.1992 № 2694-XII) працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Отже, вбачається, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 1 та Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком 1 та Списком № 2.
При цьому, суд вважає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Відповідний правозастосовний підхід є усталеним у вітчизняній судовій практиці у відповідній сфері правовідносин та відображений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87951282), а також постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 732/2003/14 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 71766773) та від 05.03.2019 по справі №679/774/16-а (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80269474).
Так, судом встановлено, що 20.02.2025 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII.
Рішенням від 28.02.2025 № 024950010207 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII, у зв`язку з тим, що до пільгового стажу роботи не зарахований період роботи з 21.07.1987 по 08.04.2002, оскільки надані документи не містять відомостей, необхідних для підтвердження пільгового характеру роботи, зокрема щодо характеру виконуваних робіт, повної зайнятості у шкідливих умовах праці та результатів атестації робочих місць.
У контексті оцінки спірних правовідносин, зокрема в частині періоду роботи позивача з 21.07.1987 по 12.12.1993 у Вінницькому заводі залізобетонних конструкцій комбінату "Вінницяпромбуд", а з 13.12.1993 по 08.04.2002 у Вінницькому заводі залізобетонних конструкцій колективного підприємства "Вінницябуд" , суд виходить із того, що у вказаному періоді позивач виконувала роботи пільгового характеру на посаді машиніста козлового крану цеху №2 та цеху №4. Вказана посада передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Дана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією архівної довідки від 05.09.2024 № С/24/64312/24-30-1 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії.
Отже, виходячи з презумпції неможливості покладення на працівника підприємства відповідальності за не проведення або несвоєчасне проведення власником підприємства атестації робочих місць за умовами праці, враховуючи, що позивач у період з 21.07.1987 по 08.04.2002 виконувала роботу, яка дає їй право на пенсію за віком на пільгових умовах, вказаний період роботи, на переконання суду, має бути зарахований до пільгового стажу позивача. Належних та достатніх доказів зворотного відповідачем не надано.
Відтак, суд доходить висновку, що позивач мав право на зарахування до її пільгового стажу роботи вищевказаних періодів, однак відповідач безпідставно відмовив позивачу у реалізації вказаного права, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення від 28.02.2025 № 024950010207, прийняте на підставі рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року, а тому, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Як слідує з прохальної частини позовної заяви, позивач просить зарахувати до її пільгового стажу період навчання позивача з 01.09.1984 по 20.07.1987 (2 роки 10 місяців 20 днів) у Вінницькому СПТУ-7.
В той же час, оскаржувані рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року та рішення ГУ ПФ України в Луганській області №024950010207 від 28.02.2025 року не містять жодної оцінки обставинам, фактам чи підставам можливості зарахування вказаного періоду навчання до пільгового стажу позивача. Тобто, в цьому випадку відповідач не визначався із тим, чи були достатні подані заявником документи в контексті оцінки можливості врахування даного періоду до пільгового стажу, не вказав жодних підстав відмови у його врахуванні.
Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.
Отже, з наданих позивачем доказів та викладених ним обставин прослідковуються окремі періоди її трудової діяльності за професією та на посадах, які можуть бути віднесені до пільгового стажу, проте рішення комісії при ГУ ПФ України у Вінницькій області №1 від 28.01.2025 року та рішення ГУ ПФ України в Луганській області №024950010207 від 28.02.2025 року не містять правової оцінки таким обставинам.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.
За результатами розгляду цієї справи судом встановлено, що територіальні органи Пенсійного фонду неналежно розглянули заяву позивача від 20.02.2025 про призначення пільгової пенсії за віком та прийняли передчасні рішення про відсутність в позивача права на призначення їй відповідної пенсії.
Кодексом адміністративного судочинства України визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.
Таким чином беручи до уваги те, що у оскаржуваних рішеннях не надано оцінку період навчання позивача з 01.09.1984 по 20.07.1987 (2 роки 10 місяців 20 днів) у Вінницькому СПТУ-7, який вона просить зарахувати до її пільгового стажу, а також враховуючи, що обрахунок пільгового стажу відноситься до повноважень органу пенсійного фонду, тому суд вважає, що належним способом захисту в межах спірних правовідносин є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (територіальний орган, який приймав рішення про відмову призначенні пенсії) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, зарахувавши до її пільгового стажу періоди, які відповідачі необґрунтовано відмовили в зарахуванні.
Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1211,20 грн., у зв`язку з чим такі витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах (по 605,60 грн.).
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, тобто задоволена основна позовна вимога немайнового характеру яка, власне, і підлягала оплаті судовим збором у визначеному розмірі. 
Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.02.2025 року №024950010207 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.02.2025 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, зарахувавши до її пільгового стажу періоди роботи з 21.07.1987 по 12.12.1993 у Вінницькому заводі залізобетонних конструкцій комбінату "Вінницяпромбуд" та з 13.12.1993 по 08.04.2002 у Вінницькому заводі залізобетонних конструкцій колективного підприємства "Вінницябуд". 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сіверськодонецьк, Луганська область, код ЄДРПОУ: 21782461)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ: 13322403)

Суддя  Чернюк Алла Юріївна