Справа № 560/18149/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

08 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом Селянського (фермерського) господарства «Яна» до Розсошанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Розсошанської сільської ради, в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення 54 сесії Розсошанської сільської ради № 19-54/2025 від 10 жовтня 2025 року про відмову Селянському (фермерському) господарству «Яна» у відчуженні (продажу) земельної ділянки площею 50,0 га, кадастровий номер 6825880800:03:018:0002.
2. Зобов`язати Розсошанську сільську раду на найближчій сесії розглянути заяву Селянського (фермерського) господарства «Яна» та надати Селянському (фермерському) господарству «Яна» дозвіл на викуп земельної ділянки площею 50,0 га, кадастровий номер 6825880800:03:018:0002, в порядку статті 128 та пункту 6-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України з розстроченням платежу у 10 років, з правом дострокової сплати вартості земельної ділянки, за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки – 1 685 373,29 гривні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що СФГ «Яна» є належним постійним користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 50,00 га (кадастровий номер 6825880800:03:018:0002) на підставі Державного акта від 27.10.2000 року. Зважаючи на вимоги пункту 6-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, підприємство має безумовне право на викуп цієї ділянки без проведення земельних торгів за ціною її нормативної грошової оцінки (1 685 373,29 грн) із розстроченням платежу на 10 років. 
Позивач вказує, що 23.09.2024 року звернувся до Розсошанської сільської ради із заявою про викуп ділянки, додавши всі необхідні документи. Проте відповідач тривалий час ухилявся від виконання обов`язків. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.06.2025 року у справі № 560/2355/25 таку бездіяльність ради визнано протиправною та зобов`язано її прийняти рішення про надання дозволу або відмову. 10 жовтня 2025 року відповідач прийняв рішення № 19-54/2025 про відмову у наданні дозволу на викуп. Позивач вважає це рішення невмотивованим, необґрунтованим та таким, що суперечить принципу «належного урядування», оскільки в ньому не вказано жодних законодавчих підстав чи норм права для відмови. 
Позивач наголошує, що оскільки правові підстави для відмови відсутні, у відповідача існує лише один законний варіант поведінки - надати дозвіл на викуп. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження та надати відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 18.11.2025 у задоволенні заяви представника Розсошанської сільської ради про закриття провадження у справі №560/18149/25 відмовлено. 
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що державна реєстрація права постійного користування ділянкою за СФГ «Яна» (юридичною особою), проведена 27.12.2019 року на підставі Державного акта, виданого у 2000 році на ім`я фізичної особи - засновника ОСОБА_1 , не відповідала чинному на той час законодавству. Спеціальний порядок реєстрації землі за фермерським господарством як юридичною особою на підставі документів засновника з`явився лише з 02.05.2023 року (п. 81-10 Порядку КМУ № 1127). Автоматичного переходу прав на землю від засновника до господарства закон не передбачає. Відповідно до ч. 4 ст. 13 спеціального Закону України «Про фермерське господарство», право на пільговий викуп земельних ділянок, наданих до 2002 року, належить виключно громадянам України (фізичним особам), а не фермерським господарствам як юридичним особам. Оскільки норми спеціального закону мають пріоритет над загальними нормами Земельного кодексу України, СФГ «Яна» не володіє правовими підставами для викупу ділянки. 
Представник зауважує, що засновник ОСОБА_1 у 2021 році вийшов зі складу СФГ «Яна», продавши частку ОСОБА_2 , який не є його родичем. Крім того, за результатами обстеження встановлено, що господарство фактично не здійснює діяльності, а ділянка протягом трьох років обробляється технікою третіх осіб без правовстановлюючих документів, що суперечить цільовому призначенню землі. 
Відповідач вважає, що вирішення питань продажу комунальної землі є виключною компетенцією ради. Зважаючи на дискреційний характер повноважень органу місцевого самоврядування та положення ч. 4 ст. 245 КАС України, суд не може підміняти державний орган та зобов`язувати його приймати конкретне рішення. У разі незгоди з рішенням ради належним способом захисту є лише зобов`язання повторно розглянути заяву позивача. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача подала до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що повноваження Розсошанської сільської ради у спірних правовідносинах не є дискреційними. Законом визначено лише одну умову для відмови у продажу землі - відсутність у заявника права на викуп. Оскільки відповідач не підтвердив та не обґрунтував відсутність такого права у СФГ «Яна», у ради залишався єдиний законний та правомірний варіант поведінки - надати дозвіл на викуп земельної ділянки площею 50,0 га (кадастровий номер 6825880800:03:018:0002). 
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
27 жовтня 2000 року Ярмолинецькою районною радою народних депутатів видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 006441, відповідно до якого ОСОБА_1 набув право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 для ведення фермерського господарства (код за КВЦПЗД – 01.02).
16 листопада 2000 року здійснено державну реєстрацію Селянського (фермерського) господарства «Яна» (ЄДРПОУ 31226038), засновником якого є ОСОБА_1 .
27 грудня 2019 року державним реєстратором Бачинською Олександрою Василівною проведено державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 площею 50,0 га за правокористувачем - Селянським (фермерським) господарством «Яна» (номер запису про інше речове право: 34985959). Підставою для проведення такої реєстрації слугував зазначений вище Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 006441 від 27 жовтня 2000 року.
Право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 за Селянським (фермерським) господарством «Яна» підтверджується інформаційною довідкою від 11 червня 2021 року та відомостями з Державного земельного кадастру.
У 2021 році засновник господарства ОСОБА_1 вийшов зі складу Селянського (фермерського) господарства «Яна» у зв`язку з продажем частки у статутному капіталі юридичної особи. Станом на момент розгляду справи головою господарства є ОСОБА_2 .
23 вересня 2024 року Селянське (фермерське) господарство «Яна» звернулося до Розсошанської сільської ради із заявою про викуп земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 за ціною, що дорівнює нормативній грошовій оцінці - 1 685 373,29 гривні, в порядку пункту 6-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
16 жовтня 2024 року на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури та просторового планування Розсошанської сільської ради прийнято рішення, оформлене протоколом № 55, яким рекомендовано задовольнити звернення позивача про викуп земельної ділянки.
25 жовтня 2024 року на 41 сесії Розсошанської сільської ради 16 із 22 депутатів утримались від ухвалення рішення про надання позивачу дозволу на викуп земельної ділянки.
20 грудня 2024 року на 44 сесії Розсошанської сільської ради 14 із 22 депутатів повторно утримались від ухвалення рішення про надання позивачу дозволу на викуп земельної ділянки.
12 лютого 2025 року Селянське (фермерське) господарство «Яна» звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання бездіяльності Розсошанської сільської ради протиправною та зобов`язання вчинити дії.
18 червня 2025 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/2355/25, яке набрало законної сили 21 липня 2025 року, визнано протиправною бездіяльність Розсошанської сільської ради, що полягала у нерозгляді сесією ради заяви позивача щодо надання дозволу на викуп земельної ділянки, зобов`язано Розсошанську сільську раду розглянути заяву та прийняти одне з рішень: про надання або про відмову у наданні дозволу на викуп земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002.
На виконання зазначеного рішення суду відкрито виконавче провадження № 79047207.
08 серпня 2025 року у відповідь на лист-запит Розсошанської сільської ради про надання додаткових документів позивачем повідомлено, що витребовувані документи для розгляду заяви про викуп земельної ділянки законодавством не передбачені.
10 жовтня 2025 року на 54 сесії Розсошанської сільської ради прийнято рішення № 19-54/2025 про відмову Селянському (фермерському) господарству «Яна» у наданні дозволу на відчуження (продаж) земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002. 
Селянське (фермерське) господарство «Яна», вважаючи спірне рішення протиправним, звернулося до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
Ключовим питанням, яке постало перед судом у цій справі є встановлення того, чи має СФГ «Яна» як юридична особа право на пільговий викуп за п. 6-1 розділу Х Земельного кодексу України та чи є повноваження Розсошанської сільської ради дискреційними у цих правовідносинах.
Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Земельного кодексу України).
Частиною 1 статті 127 Земельного кодексу України передбачено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису), а також передача акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, в суборенду земельних ділянок державної власності, що були передані зазначеним господарським товариствам в оренду відповідно до статті 120-1 цього Кодексу, здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах у формі електронного аукціону) у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу (частина 2 статті 127 Земельного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 128 Земельного кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Згідно з частиною 2 вказаної статті, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
До заяви додаються:
а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);
б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.
г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.
Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови (частина 3 статті 128 Земельного кодексу України).
Частиною 5 статті 128 Земельного кодексу України визначені підстави для відмови в продажу земельної ділянки, а саме:
а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;
б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;
в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;
г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;
ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.
Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 6-1 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також юридичні особи, яким на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" належало право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, та які відповідно до статті 92 цього Кодексу не можуть набувати земельні ділянки на праві постійного користування, орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів. Купівля земельних ділянок відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює: нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель сільськогосподарського призначення; експертній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель несільськогосподарського призначення.
У разі купівлі земельної ділянки її покупець має право на розстрочення платежу зі сплати ціни земельної ділянки з рівним річним платежем з урахуванням індексу інфляції, за умови встановлення заборони на продаж або інше відчуження та надання у користування земельної ділянки (крім надання у користування фермерському господарству земельних ділянок, які знаходяться у власності членів такого фермерського господарства, що є покупцями такої земельної ділянки) до повного розрахунку покупця за договором купівлі-продажу.
Розрахунок за придбану земельну ділянку здійснюється щороку, рівними частинами, у місяць, що настає за звітним роком. Покупець має право на дострокове погашення всієї або частини суми ціни продажу земельної ділянки з розстроченням платежу з урахуванням індексу інфляції. Строк розстрочення платежу становить: щодо земель сільськогосподарського призначення - 10 років, щодо земель несільськогосподарського призначення - 30 років, якщо покупець не ініціює встановлення меншого строку. У разі купівлі земельної ділянки з розстроченням платежу право власності переходить до покупця після сплати першого платежу.
З матеріалів справи суд встановив, що 27 жовтня 2000 року Ярмолинецькою районною радою народних депутатів Гапчинському Миколі Івановичу видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 006441, відповідно до якого він набув право постійного користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 для ведення фермерського господарства. 
16 листопада 2000 року здійснено державну реєстрацію Селянського (фермерського) господарства «Яна» (ЄДРПОУ 31226038), засновником якого є зазначена особа.
Таким чином, засновник СФГ «Яна», ОСОБА_1 , набув право постійного користування спірною земельною ділянкою до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" (19.11.2022), що є визначальною умовою застосування пункту 6-1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Крім того, 27 грудня 2019 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 за правокористувачем - Селянським (фермерським) господарством «Яна» (номер запису про інше речове право: 34985959). Зазначене право підтверджується також відомостями Державного земельного кадастру та інформаційною довідкою від 11 червня 2021 року.
Суд зазначає, що запис про речове право є чинним, у встановленому законом порядку не скасований та не визнаний незаконним. Жодного судового рішення, яким би спростовувалось право постійного користування СФГ «Яна» спірною земельною ділянкою, суду не надано. За таких обставин суд виходить з того, що позивач є належним постійним користувачем земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002.
Відповідач у відзиві стверджує, що реєстрація права постійного користування за СФГ «Яна», проведена 27.12.2019 року, здійснена з порушенням чинного на той час законодавства, оскільки спеціальний порядок реєстрації землі за фермерським господарством як юридичною особою на підставі документів засновника з`явився лише з набранням чинності пунктом 81-10 Порядку КМУ № 1127, тобто з 02 травня 2023 року.
Суд звертає увагу, що перевірка законності дій державного реєстратора є предметом самостійного судового провадження. 
Водночас, навіть якщо допустити наявність певних процедурних порушень при реєстрації, це не спростовує самого факту набуття ОСОБА_1 , засновником господарства, права постійного користування спірною земельною ділянкою у 2000 році для ведення фермерського господарства, що є визначальною умовою для застосування пункту 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Пункт 6-1 прямо поширює свою дію на фермерські господарства, засновники (члени) яких набули відповідне право.
Оцінюючи доводи відповідача про вихід засновника зі складу господарства, суд зазначає, що пункт 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України пов`язує право фермерського господарства на пільговий викуп земельної ділянки із фактом набуття засновником (членом) права постійного користування нею, тобто з юридичним фактом, що відбувся у минулому, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" (19.11.2022). Закон не встановлює вимоги про те, щоб засновник (член) залишався у складі господарства на момент звернення із заявою про викуп або на момент прийняття відповідного рішення.
Системне тлумачення зазначеної норми свідчить про те, що законодавець мав на меті забезпечити правову визначеність та стабільність земельних відносин, надавши фермерським господарствам, що продовжують використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням, право на їх викуп незалежно від змін у складі засновників (членів). Протилежне тлумачення суперечило б принципу правової визначеності та правомірних очікувань, закріпленому у практиці Європейського суду з прав людини.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25 травня 2026 року у справі № 120/4449/25, та від 24 квітня 2025 року у справі № 120/488/24. Зокрема, Верховний Суд у зазначених постановах сформував висновок про те, що після реєстрації фермерського господарства та набуття ним статусу юридичної особи обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство як суб`єкт господарювання, а не громадянин, якому первісно надавалася відповідна земельна ділянка. Відповідно, право на викуп земельної ділянки за пунктом 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України належить саме фермерському господарству, а не особі, яка є його засновником або головою. Суд зазначає, що у справі, яка розглядається, заявником та позивачем є саме Селянське (фермерське) господарство «Яна» - юридична особа, за якою зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що СФГ «Яна» має право на викуп земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 в порядку пункту 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України.
У відзиві відповідач також посилається на те, що за результатами обстеження господарство фактично не здійснює діяльності, а земельна ділянка протягом трьох років обробляється технікою третіх осіб без правовстановлюючих документів.
Суд відхиляє цей аргумент, оскільки пункт 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України не містить як підстав для відмови у надані дозволу на викуп ані факту не провадження господарської діяльності, ані залучення третіх осіб до обробітку землі. 
Окрім цього, питання про можливе порушення умов користування земельною ділянкою є предметом самостійної перевірки уповноваженими органами та, у разі необхідності, самостійного судового провадження. Стверджувані відповідачем обставини не є підставою для відмови у реалізації права, прямо передбаченого законом.
Щодо посилання відповідача на норми спеціального Закону «Про фермерське господарство».
Відповідач зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» право на пільговий викуп земельних ділянок, наданих до 2002 року, належить виключно громадянам України як фізичним особам, а не фермерським господарствам як юридичним особам, і що норми спеціального закону мають пріоритет над загальними нормами Земельного кодексу.
Суд не погоджується з таким тлумаченням.
Так, відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» громадяни України, які до 1 січня 2002 року отримали в постійне користування або оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, мають переважне право на придбання (викуп) земельних ділянок розміром до 100 гектарів сільськогосподарських угідь, у тому числі до 50 гектарів ріллі, у власність з розстрочкою платежу до 20 років.
Натомість пункт 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України встановлює іншу процедуру, зокрема, оплатний викуп земельної ділянки за ціною нормативної грошової оцінки фермерським господарством як юридичною особою. Таким чином, ці норми регулюють різні за змістом та суб`єктним складом правовідносини, а тому не перебувають у колізії.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Рішенням 54 сесії Розсошанської сільської ради № 19-54/2025 від 10 жовтня 2025 року відмовлено СФГ «Яна» у наданні дозволу на відчуження (продаж) земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002.
Перевіряючи зазначене рішення на відповідність критеріям частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що воно оскаржуване рішення не містить жодного посилання на норму закону, яка б виключала право СФГ «Яна» на викуп земельної ділянки (частина 5 статті 128 Земельного кодексу України). 
Жодна з цих підстав у справі не встановлена і відповідачем не доведена. 
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, зокрема висновків, зазначених у постанові від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21, рішення суб`єкта владних повноважень є правомірним лише тоді, коли воно прийняте на законній підставі, є мотивованим та пропорційним. Немотивована відмова у реалізації права, прямо наданого законом, є порушенням принципу «належного урядування», закріпленого у практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у рішенні у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, § 70–71), згідно з яким органи публічної влади зобов`язані діяти послідовно, передбачувано та обґрунтовано.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 19-54/2025 є протиправним, оскільки: прийняте без законних підстав та суперечить пункту 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, порушує права позивача на реалізацію прямо наданого йому законом права на викуп земельної ділянки.
Стосовно дискреційності повноважень Розсошанської сільської ради та належного способу судового захисту.
Відповідач стверджує, що вирішення питань продажу комунальних земель є виключною компетенцією ради та дискреційним повноваженням органу місцевого самоврядування, а тому суд не може зобов`язати раду прийняти конкретне рішення, посилаючись при цьому на частину 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд не погоджується з таким твердженням з огляду на те, що дискреційними є повноваження, в межах яких суб`єкт владних повноважень може обирати між кількома законними варіантами поведінки. Натомість якщо закон чітко визначає умови, за яких орган зобов`язаний прийняти рішення певного змісту, такі повноваження не є дискреційними. 
Оскільки судом встановлено, що СФГ «Яна» має право на викуп земельної ділянки, а відповідач не довів і не обґрунтував відсутність такого права, у Розсошанської сільської ради був лише один законний варіант поведінки - надати дозвіл на викуп. За таких обставин повноваження ради не є дискреційними у розумінні частини 4 статті 245 КАС України.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне скасувати протиправне рішення № 19-54/2025 та зобов`язати Розсошанську сільську раду на найближчій сесії прийняти рішення про надання СФГ «Яна» дозволу на викуп земельної ділянки площею 50,0 га з кадастровим номером 6825880800:03:018:0002 в порядку статті 128 та пункту 6-1 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України за ціною, що дорівнює нормативній грошовій оцінці - 1 685 373,29 гривні, з розстроченням платежу на 10 років.
Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.
За нормами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частиною п`ятою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
Заява, передбачена абзацом першим цієї частини, може бути подана не пізніше завершення судових дебатів, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Перебіг строку для подання звіту починається з дня набрання законної сили рішенням суду.
За нормами частини третьої статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Аналіз зазначених процесуальних норм свідчить про те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.
При цьому положення частини 2 статті 382 КАС України, які передбачають обов`язкове встановлення судового контролю за заявою позивача, стосуються виключно спорів у сфері обчислення, призначення, перерахунку та здійснення пенсійних чи соціальних виплат, доплат, допомоги та пільг. Оскільки цей спір виник у сфері регулювання земельних відносин та реалізації права на викуп земельної ділянки, правові підстави для імперативного встановлення судового контролю відсутні.
Оцінюючи доцільність застосування механізму статті 382 КАС України на цьому етапі, суд виходить з презумпції добросовісності та належного виконання відповідачем, як органом місцевого самоврядування, обов`язків, покладених на нього судовим рішенням, що набрало законної сили.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України та статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, посадовими чи службовими особами.
Належних, переконливих та достатніх доказів, які б свідчили про намір відповідача ухилитися від виконання цього судового рішення після набрання ним законної сили, чи про неможливість виконання рішення в загальному порядку, зокрема, через органи Державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», позивачем суду не надано.
Сама по собі незгода відповідача з позовними вимогами та подання відзиву на позов є реалізацією його процесуальних прав і не може слугувати самостійною підставою для висновку про майбутнє протиправне невиконання судового рішення.
За таких обставин, суд вважає клопотання позивача про встановлення судового контролю на цьому етапі передчасним, у зв`язку з чим у його задоволенні потрібно відмовити. 
Позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідною заявою на стадії виконавчого провадження у разі виникнення ускладнень чи невиконання рішення судом у добровільному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Селянського (фермерського) господарства «Яна» до Розсошанської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення 54 сесії Розсошанської сільської ради № 19-54/2025 від 10 жовтня 2025 року про відмову Селянському (фермерському) господарству «Яна» у відчуженні (продажу) земельної ділянки площею 50,0 га, кадастровий номер 6825880800:03:018:0002.
Зобов`язати Розсошанську сільську раду на найближчій сесії розглянути заяву Селянського (фермерського) господарства «Яна» та надати Селянському (фермерському) господарству «Яна» дозвіл на викуп земельної ділянки площею 50,0 га, кадастровий номер 6825880800:03:018:0002, в порядку статті 128 та пункту 6-1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України з розстроченням платежу у 10 років, з правом дострокової сплати вартості земельної ділянки, за ціною, яка дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - 1 685 373,29 гривні.
Стягнути на користь Селянського (фермерського) господарства «Яна» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Розсошанської сільської ради.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Селянське (фермерське) господарство «Яна» (с. Лугове,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,32124 , код ЄДРПОУ - 31226038) 	
Відповідач:	Розсошанська сільська рада (вул. Центральна, 4,с. Розсоша,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,31362 , код ЄДРПОУ - 04402899) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський