УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

10 червня 2026 року 
м. Київ
справа №620/16499/24
адміністративне провадження № К/990/24492/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту
на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року 
у справі №620/16499/24
за позовом ОСОБА_1 
до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року для перерахунку пенсії;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, визначених виходячи з оновленого посадового окладу та окладу за військовим званням, для здійснення обчислення та перерахунку з 01 лютого 2023 року пенсії позивача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року, позов задоволено.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №620/16499/24.

22 грудня 2025 року Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту подала до суду першої інстанції заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 361 КАС України.

Обґрунтовуючи заяву, відповідач зазначив, що під час здійснення заходів щодо виконання судового рішення та в ході внутрішньої перевірки кадрових та архівних обліків Головним штабом Державної спеціальної служби транспорту було виявлено, що ОСОБА_1 ніколи не проходив військову службу в органах, підрозділах, закладах чи установах Державної спеціальної служби транспорту, а його особова справа та фінансові документи на збереженні в Державній спеціальній службі транспорту відсутні. На підтвердження цього заявник послався на рапорт начальника відділу соціального забезпечення Головного штабу Державної спеціальної служби транспорту від 27 листопада 2025 року та лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 грудня 2025 року №12/2/4115, згідно з якими позивач у 1993 році був звільнений з лав Залізничних військ Збройних Сил України, правонаступником яких Державна спеціальна служба транспорту не є. Заявник наголошував, що цей юридичний факт існував на час розгляду справи, не був і не міг бути відомий Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, оскільки остання керувалася первинними зверненнями позивача та органів Пенсійного фонду України, а його встановлення істотно впливає на статус відповідача як належного у справі та унеможливлює виконання рішення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року, відмовлено у задоволенні заяви представника Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі №620/16499/24.

28 травня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно ототожнили поняття «нововиявлена обставина» (факт неперебування позивача на службовому й фінансовому обліку Державної спеціальної служби транспорту) із «новим доказом» (листом територіального центру комплектування та соціальної підтримки та рапортом Головного штабу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту). Також скаржник наголошує, що суди проігнорували приписи статті 48 КАС України щодо обов`язку суду самостійно встановити належність відповідача, та поклали виконання обов`язку на орган, який об`єктивно й фізично не спроможний видати довідку через відсутність будь-яких первинних даних про грошове забезпечення особи, яка звільнилась за 11 років до створення самої Державної спеціальної служби транспорту.

Перевіривши матеріали касаційної скарги та проаналізувавши наведені у ній доводи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного розгляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, за змістом частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, положеннями пункту 5 частини першої статті 333 КАС України встановлено, що суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені норми процесуального права надають Верховному Суду право давати попередню оцінку переконливості доводів касаційної скарги та оцінювати судові рішення попередніх інстанцій на предмет їх законності й обґрунтованості вже на стадії вирішення питання про відкриття провадження, не витребовуючи при цьому матеріали справи.

Предметом перегляду судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі була ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. На стадії касаційного розгляду Верховний Суд має оцінити, чи є очевидно необґрунтованими доводи скаржника про наявність підстав для кваліфікації наведених ним обставин як нововиявлених.

Вимоги до перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами врегульовані Главою 3 Розділу IV КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Згідно з усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 02 травня 2018 року у справі №344/9341/15-а, від 14 травня 2019 року у справі №810/3745/18, від 19 жовтня 2023 року у справі №520/1231/21), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для справи, існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також стали відомими лише після набрання судовим рішенням законної сили.

Для кваліфікації обставини як нововиявленої обов`язковою є наявність сукупності трьох умов:

- вона існувала на час розгляду справи;

- вона є істотною для справи (тобто її врахування мало б призвести до іншого результату розгляду);

- вона об`єктивно не могла бути відома заявникові на час розгляду справи.

Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини як факту реальної дійсності та нового доказу як підтвердження цього факту. Не є нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після винесення постанови суду, але які стосуються обставин, що були чи мали бути встановлені судом під час первинного розгляду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, обґрунтовуючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту послалася на те, що ОСОБА_1 не проходив службу в Державній спеціальній службі транспорту і не перебуває на її обліку, що підтверджено внутрішнім рапортом Головного штабу Державної спеціальної служби транспорту від 27 листопада 2025 року та листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 грудня 2025 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що наведені заявником факти - відсутність громадянина на військовій службі та обліку в Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, а також його перебування на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 - за своєю юридичною природою не є нововиявленими обставинами. Суди наголосили, що для такої кваліфікації обставини повинні об`єктивно існувати на час розгляду справи, але бути невідомими та об`єктивно не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою. Інформація про проходження військової служби та належність особи до певного відомства могла бути самостійно з`ясована відповідачем під час первинного розгляду справи за умови добросовісного ставлення до своїх процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції окремо звернув увагу на те, що під час розгляду заяви в адміністративному порядку Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту відмовила громадянину у видачі довідки про розмір грошового забезпечення виключно з підстав відсутності відповідних списків від Пенсійного фонду України. Тобто відсутність обліку особи чи неналежність адресата взагалі не слугували первинною підставою для відмови. Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти позову лише через відсутність рішення Кабінету Міністрів України про підвищення грошового забезпечення та через пропуск строків звернення до суду. Відповідач жодних тверджень чи клопотань щодо неналежності позивача до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту не наводив. Відтак, суди зазначили, що обставини, які відповідач з`ясував уже на етапі виконання судового рішення, не спростовують ті факти, які були покладені в основу остаточного судового рішення.

Суди також зазначили, що доводи заявника зводяться до спроби виправити власні процесуальні помилки, а не до доведення наявності нововиявлених обставин. Керуючись висновками Великої Палати Верховного Суду, суди вказали, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є винятковою процесуальною процедурою з обмеженими підставами, а не інструментом для здійснення перегляду справи по суті. Принцип юридичної визначеності виключає можливість перегляду остаточного судового рішення лише через незгоду сторони з його змістом або через виявлення матеріалів, які відповідач міг, але не надав суду вчасно.

Колегія суддів наголошує, що інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами є винятковим процесуальним засобом і не може використовуватися як прихована форма апеляційного чи касаційного оскарження з метою повторного розгляду справи та виправлення помилок чи упущень, допущених суб`єктом владних повноважень при первинному розгляді справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява №69529/01) суд зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний та який може привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, повинна довести, що вона не мала можливості надати доказ до закінчення судового розгляду.

У справі «Пономарьов проти України» (рішення від 03 квітня 2008 року, заява №32246/02) Європейський суд з прав людини наголосив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, між іншим, вимагає, щоб ніяка сторона не мала права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення просто з метою проведення повторного слухання справи і винесення нового рішення. Перегляд судового рішення не повинен ставати замаскованою апеляцією, а сама лише можливість існування двох поглядів на один і той самий предмет не є підставою для перезапуску судового розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що виконання судового рішення є об`єктивно неможливим, а покладення обов`язків на неналежного відповідача порушує положення матеріального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для застосування саме такого процесуального механізму як перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів зауважує, що правові та практичні складнощі, які виникають на стадії виконання судового рішення (зокрема, відсутність фінансових та кадрових документів щодо особи, яка не проходила службу в конкретному органі), підлягають вирішенню в порядку та спосіб, визначені іншими інститутами процесуального права - зокрема, шляхом звернення із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення (стаття 378 КАС України) або про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (стаття 374 КАС України), а не шляхом створення підстав для перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, Верховний Суд констатує, що ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова позиція судів є чіткою та узгоджується з практикою Верховного Суду.

Оскільки правова позиція, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, є очевидно необґрунтованою, а викладені в скарзі відомості та аргументи не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 333 КАС України.

Аналогічна позиція щодо застосування, зокрема, статті 361 КАС України висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 листопада 2025 року у справі №500/4697/22, від 22 грудня 2025 року у справі №826/12267/18, від 11 травня 2026 року у справі №520/5732/25.

Керуючись статтями 328, 333, 355, 359, 361 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у справі №620/16499/24 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка її подала.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

С.М. Чиркін