Номер провадження 2/754/216/26
Справа №754/11726/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

05 травня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді -  Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання -  Каба А.В., 
за участю:
представника позивача -    Шевчука Г.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання наймачем жилого приміщення за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, -

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача КМР, Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання наймачем жилого приміщення за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. 
Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що на підставі ордера № 54079 квартира АДРЕСА_1 надана у користування ОСОБА_6 та її членам сім`ї: ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_9 (донька), ОСОБА_10 . Вказана квартира належить до державного житлового фонду та у власність в порядку приватизації не передавалась. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік наймача - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 знятий з реєстраційного обліку в судовому порядку. Наймач квартири ОСОБА_6 з 01.01.2024 змінила місце проживання та реєстрації. На момент звернення позивачки до суду у квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак тривалий час у вказаній квартирі не проживають, разом з тим, у спірній квартирі фактично проживає 4 особи: позивачка, її чоловік ОСОБА_11 та їх діти ОСОБА_12 та ОСОБА_12 . На заяву позивачки щодо зміни договору найму, листом УЖКГ Деснянської РДА від 26.06.2025 відмовлено через відсутність у заяві особистої згоди усіх повнолітніх членів сім`ї наймача, які зареєстровані у квартирі. На підставі викладеного позивачка просить визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 , замість попереднього наймача ОСОБА_6 .
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.07.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Представник відповідача Деснянської РДА у м. Києві подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просила відмовити, оскільки позивачкою не доведено та не зазначено, які конкретні права позивача порушені саме Деснянською РДА у м. Києві. Позивачка направила на адресу відповідача заяву про зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї разом із пакетом документів. Відповідно до вказаної заяви позивачка просила визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 , замість наймача ОСОБА_6 . Так, у своїй заяві позивач вказала повнолітніх членів сім`ї: сестру ОСОБА_3 , сестру ОСОБА_4 , брат ОСОБА_5 . Проте, станом на 13.05.2025 у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак з невідомих причин вказані особи не зазначені у заяві позивача. Разом з тим, ОСОБА_2 зверталась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. За результатами розгляду вказаної справи, у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не доведено, що відповідачі втратили право користування житлом, не проживають у ньому без поважних причин, а також мають інше житло для проживання. Враховуючи вище викладене, представник відповідача вказує на те, що позивачка не надала докази, що нею вживались заходи щодо розшуку/встановлення місця проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 
Представник КМР подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову, оскільки КМР жодним чином не порушила права самої позивачки, а ситуація, яка виникла є результатом непорозуміння всіх членів сім`ї. 
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Шевчук Г.М. подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав.
Іншій учасники розгляду справи, які заявлені у позовній заяві в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Вислухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі ордеру № 54079 серія Б від 19.12.1984 квартира АДРЕСА_1 надана для заселення ОСОБА_6 та членам її сім`ї: ОСОБА_7 - чоловік, ОСОБА_8 - син, ОСОБА_13 - донька, ОСОБА_3 - донька, ОСОБА_14 - донька (а.с.14).
Прізвище ОСОБА_13 змінено на ОСОБА_2 у зв`язку із реєстрацією шлюбу, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 16), копія паспорту на ім`я позивачки (а.с.17-18).
Прізвище ОСОБА_14 змінено на ОСОБА_4 у зв`язку із реєстрацією шлюбу, про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 21) та копія паспорту (а.с.22).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з 25.04.1985 - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 зареєстрований з 27.09.1985. Діти позивачки - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 - зареєстровані з 09.02.2012 (а.с. 43,44, 118). 
Відповідно до письмових матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 не є службовою, на квартирному обліку в Деснянській райдержадміністрації ніхто не перебуває, приватизація не проводилась (а.с.118).
Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).
На підставі постанови Київського апеляційного суду від 23.01.2023 ОСОБА_8 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.28-40).
Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади від 05.06.2025, ОСОБА_6 з 01.01.2024 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 (а.с.41).
23.10.2024 Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на заяву позивачки від 22.10.2024 про зміну договору найму на квартири АДРЕСА_1 надало відповідь, згідно якої роз`яснено, що зміна договору найму жилого приміщення внаслідок визнання іншого члена сім`ї наймачем можлива у випадку звернення члена сім`ї наймача до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із відповідною заявою та завіреними копіями документів, які необхідно подати (а.с.45).
23.06.2025 ОСОБА_2 звернулася до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї. Відповідно до змісту вказаної заяви, позивачкою вказано лише ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а у графі згода повнолітніх членів сім`ї вказано прочерк (а.с. 46).
26.06.2025 на вказану заяву Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила у розгляді заяві з підстав відсутності згоди вказаних у заяві повнолітніх членів сім`ї (а.с.47).
Позивачка, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначає, що у позасудовому порядку позбавлена можливості отримати згоду відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , через відсутність засобів зв`язку із ними, а також їх не проживання за адресою їх реєстрації. Крім того, чоловік позивачки та їх діти не належать до членів сім`ї попереднього наймача в розумінні норм ч. 2 ст. 64 ЖК України їх згода на визнання позивачки наймачем не вимагається законом. Позивачка тривалий час несе тягар утримання квартири. На підставі викладеного, позивачка просить взнати її наймачем за раніше укладеним договору найму жилого приміщення - квартир АДРЕСА_1 замість попереднього наймача ОСОБА_6 . 
Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою організацією) і наймачем (стаття 61 ЖК України). 
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Верховний Суд у постанові № 127/6749/22 від 05.04.2023 виснував про те, що ефективним способом захисту прав визначають: визнання права користування житловим приміщенням, зміну договору найму житлового приміщення тощо.
За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. 
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Згідно з положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до положення ч. 1 , 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.
У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймача за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.
Положенням ч. 2 ст. 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо із жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.
Для визнання наймачем на підставі статті 106 ЖК України іншого члена сім`ї необхідно щоб попередній член сім`ї мав правовий статус «наймача» (див. постанову Верховного Суду від 16 .05.2018 в справі № 682/933/16-ц (провадження № 61-3248св18)).
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою організацією) і наймачем (стаття 61 ЖК України).
Відповідно до копії ордеру та витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_6 була наймачем з 19.12.1984 по 01.01.2024 (а.с. 14, 41)
Враховуючи дані з витягів з реєстру територіальної громади, діти позивачки - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 були вселені до квартири АДРЕСА_1 - 09.02.2012 в порядку положення ст. 65 ЖК України, без згоди інших наймачів, оскільки на момент їх вселення та реєстрації, останні були неповнолітніми, відповідно набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.
Суд звератєу вагу ан те, що всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачка не надала, письмові матеріали справи не містять доказів, що при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Крім того, позивачка у позовній заяві вказує, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час не проживають за адресою своєї реєстрації, на підтвердження вказаної обставини надано копії актів від 09.12.2020, 10.02.2021, 12.03.2021, 09.04.2021, 18.05.2021, 30.06.2021. 
Проте, вказані акти вже були предметом судового дослідження та оцінки, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2022 та постановою Київського апеляційного суду від 23.01.2023, які визнали вказані акти неналежними та недопустимими доказами не проживанні відповідачів за адресою їх реєстрації.
Надані стороною позивача копії актів від 27.11.2023, 27.12.2023, 24.01.2024, 28.07.2024, 21.03.2024, 19.04.2024, 30.05.2024, 11.06.2024, 25.07.2024, 26.08.2024, 27.09.2024, 21.10.2024, 22.11.2024, 20.12.2024, 22.01.2025, 14.02.2025, 26.03.2025, 23.04.2025, 20.05.2025, 27.06.2025, 16.07.2025 суд до уваги не приймає, оскільки останні є неналежними та недопустимими доказами на підтвердження не проживання відповідачів за адресою їх реєстрації, оскільки окрім того, що вказані акти видані на підставі заяви ОСОБА_15 , такі акти були складені за її участю. 
Твердження представника позивачки, що саме ОСОБА_2 несе тягар утримання квартири суд до уваги не приймає, з огляду на наступне.
На підтвердження доводів позивачки щодо здійснення нею утримання квартири, до позовної заяви долучено копії квитанцій (а.с.63- 84 ).
Однак, копії фіскальних чеків, що містяться на а.с.63 на суму 6370,70 грн не містить інформації щодо платника та призначення платежу, квитанція на суму 50,70 грн сплачена ОСОБА_6 а не позивачкою, а третя копія фіскального чеку не є читабельною.
Зворотній бік а.с. 63 також містить копії квитанцій, проте останні датовані 23.11.2021, тобто період, коли ОСОБА_6 є наймачем квартири.
Копії фіскальних чеків, які містяться в матеріалах справи - а.с.64-84 не є належними та достовірними доказами несення позивачкою тягару утримання квартири, оскільки платником вказаних платежів є ОСОБА_6 . 
Надані копії договорів від 12.04.2019 та від 23.05.2023 не є належними та достовірними доказами утримання позивачкою квартири, оскільки датовані у період проживання та реєстрації у квартирі наймачем ОСОБА_6 , яка знялась з реєстрації за адресою знаходження квартири АДРЕСА_1 лише 01.01.2024 (а.с.41). 
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, ОСОБА_2 будучи на відповідній правовій підставі зареєстрованою у спірній квартирі, як член сім`ї наймача і маючи право користування нею, у визначеному законом порядку не набула статусу наймача спірного житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 . Належних доказів того, що позивачка несла витрати по сплаті наданих комунальних послуг, суду не надано.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання останньої наймачем квартири  АДРЕСА_1  за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 5, 12-13, 15-16, 76-81, 89, 258-260, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.9, 61, 63-65, 103, 106, 107 ЖК України,ст.ст.810, 816 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання наймачем жилого приміщення за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення суду складено - 21.05.2026.
Суддя:      В.О. Сенюта