Справа № 344/11798/25 
Провадження № 2/344/756/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Бородовського С.О.,
за участі секретаря Бурянна Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом КП «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, та плати за абонентське обслуговування,- 
В С Т А Н О В И В:
позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, та плати за абонентське обслуговування в розмірі 49 776,97 грн. ОСОБА_1 є абонентом комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», якому присвоєно особовий рахунок НОМЕР_1 та надаються послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Позивачем надавалися і надаються Відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення. В свою чергу Відповідач від надання послуг не відмовляється, однак своєчасної оплати за надані йому послуги не проводить, завдаючи тим самим шкоди інтересам Позивача. Отже, в період з 01.05.2022 р. по 30.04.2025 р. та станом на 01.05.2025р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 22235,19 грн. за послуги водопостачання, 26586,48грн. за послуги водовідведення та 955,30 грн. плати за абонентське обслуговування. Таким чином, загальна заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування Відповідача перед Позивачем станом на 01.05.2025р. становить 49776,97 грн. і залишається не погашеною на день звернення до суду, що підтверджується розрахунком суми заборгованості, який додається. 
Представник позивача просив проводити розгляд справи без її участі.
Відповідач подав до суду відзив, за змістом якого заперечував позовні вимоги з наступних підстав: «…Щодо недоведеності існування договірних відносин та статусу Відповідача як споживача послуг. Позивач стверджує, що я є його абонентом, якому присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 , і що між нами укладено публічний договір приєднання. Однак, Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що ОСОБА_1 є власником, користувачем чи мешканцем приміщення за адресою АДРЕСА_1 , і що саме йому було відкрито вказаний особовий рахунок. Більше того, долучені до позову копії адвокатських запитів та відповідей на них не містять жодної згадки про мене. Вони стосуються абсолютно сторонніх осіб та інших адрес. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, такі докази є неналежними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі, а отже, не можуть братися судом до уваги. Сам Позивач у позові визнає, що не зміг отримати інформацію про моє місце реєстрації , що лише підтверджує відсутність у нього доказів мого відношення до вказаного житлового приміщення та, відповідно, до пред`явленого боргу. Таким чином, Позивач не довів основної обставини, на якій ґрунтується позов наявності між сторонами правовідносин з надання/отримання житлово-комунальних послуг. Щодо необґрунтованості та недоведеності розрахунку заборгованості. Навіть якщо гіпотетично припустити існування правовідносин, наданий Позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та арифметично непідтвердженим. По-перше, розрахунок починається з 01.05.2022 року з уже існуючого боргу в сумі 15 967,39 грн. Позивач не надав жодного доказу, що пояснював би походження цієї суми. Це є грубим порушенням обов`язку доказування, оскільки суд не може приймати на віру нічим не підтверджені цифри. По-друге, щомісячні нарахування базуються на незрозумілих показниках у графі "Обсяг", які не підкріплені жодними первинними документами (показаннями лічильників, довідками про кількість мешканців, нормами споживання тощо). По-третє, розрахунок не містить жодних даних про наявність чи відсутність у квартирі приладів обліку води, що є ключовим для визначення методу нарахування плати. Незалежно від вищевикладених заперечень, та на випадок, якщо суд дійде висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, заявляю про сплив позовної давності щодо значної частини заявленої до стягнення суми та прошу суд застосувати наслідки такого спливу. На підставі розрахунку, наданого самим Позивачем , до вимог, щодо яких сплив строк позовної давності, належать: Статус позовної давності (станом на липень 2025 р.) Заборгованість, що існувала до 01.05.202215 967,39 грн. Строк давності сплив Нарахування за травень 2022 року - 532,99 грн. Строк давності сплив Нарахування за червень 2022 року - 532,99 грн. Всього сума, до якої сплив строк позовної давності:17 033,37 грн. часткова оплата боргу, як і подання заяви про видачу судового наказу, не перериває перебіг позовної давності щодо інших, невизнаних частин боргу…». Тому відповідач просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності до частини позовних вимог КП "Івано-Франківськводоекотехпром" на суму 17 033,37 грн та відмовити у їх задоволенні на цій підставі. У задоволенні решти позовних вимог КП "Івано-Франківськводоекотехпром" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення та плати за абонентське обслуговування – відмовити у повному обсязі через їхню безпідставність та недоведеність.
Представник позивача надав суду письмові пояснення, в яких зазначив: «…Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Відповідачу належить право власності на кв АДРЕСА_2 . Дане право власності зареєстроване з 24.03.2015р. Особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою по АДРЕСА_1 відкрито на ім`я Відповідача, який відповідно і є власником даної квартири.
Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
П.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України.Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 «з метою запобігання поширенню на України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-, з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території країни діяв карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом» та наступними постановами КМУ з цього ж питання. В подальшому Кабінет Міністрів України постановою № 1336 від 15.12.2021 продовжив дію адаптивного карантину на території України до 31 березня 2022 року продовжено внесення змін до постанови № 1236 від 9 грудня 2020 р., постановою від 09.12.2020 №1236 продовжено дію до 30.04.2023 року. Постановою від 27.04.2023 №383 продовжено дію до 30.06.2023 року. Отже, карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Згідно приписів пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, твердження Відповідача про безпідставність заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості Позивачем є безпідставним, не відповідає дійсності, а також нормам та вимогам чинного законодавства України…».
В наступному, відповідач подав до суду додаткові письмові пояснення: «…Позивач не врахував той факт, що Відповідач не є фактичним споживачем послуг за вказаною адресою протягом спірного періоду. Починаючи з 08 червня 2022 року, спірна квартира перебуває у безоплатному користуванні юридичної особи — Благодійної організації "Благодійний фонд "ВАША НАДІЯ В УКРАЇНІ" (код ЄДРПОУ 44764595). Приміщення було передане Фонду для реалізації гуманітарних цілей: розміщення внутрішньо переміщених осіб, волонтерів та осіб, що постраждали від військової агресії. Даний факт підтверджується належними письмовими доказами: Договір № 2/06-ІФ про передачу в користування приміщень на безоплатній основі для волонтерських та гуманітарних цілей від 08 червня 2022 року Доповненням до Договору № 2/06-ІФ від 07.06.2023 року, в преамбулі якого міститься пряме посилання на основний Договір передачі в користування приміщень від 08 червня 2022 року. Цим документом підтверджується, що договірні відносини між Відповідачем та Фондом щодо безоплатного користування квартирою виникли саме 08.06.2022 і тривали щонайменше до 31.12.2024 року. Договором № 1/05-БК від 03.05.2025 року, який підтверджує продовження користування приміщенням Фондом на тих самих умовах. Таким чином, у період з 08.06.2022 по дату подання позову, у квартирі проживали підопічні Фонду, які і здійснювали фактичне споживання води та користування каналізацією. ОСОБА_1 у квартирі не проживав, водою не користувався. Узагальнюючи наведене, структура позовних вимог розпадається на дві частини, жодна з яких не підлягає задоволенню за рахунок ОСОБА_1 : 1. Борг до 08.06.2022: погашений спливом позовної давності. 2. Борг з 08.06.2022 дотепер: є зобов`язанням третьої особи (Благодійного фонду), яка була фактичним користувачем послуг…».
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно здійсненого розрахунку заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.05.2025 заборгованість відповідача становить 49776,97 грн.
01.03.2022 КП «Івано-Франківськводоекотехпром» оприлюднило типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (офіційно опублікований на сайті КП «Івано-Франківськводоекотехпром»).
Згідно п.1 Типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.
За змістом статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. 
Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно абз.5 п.14 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 05.07.2019р. №690, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. 
У силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідач просив про застосування строків позовної давності.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення позивача до суду з позовом.
В той же час позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.05.2022 по 30.04.2025.
Таким чином, перебіг позовної давності не закінчився, в зв`язку із чим доводи Відповідача щодо застосування строку позовної давності та відмови на цій підставі в задоволенні позову не підлягають застосуванню.
Щодо доводів відповідача про зобов`язання третьої особи (Благодійного фонду), яка була фактичним користувачем послуг на сплату заборгованості.
Відповідач зазначає що починаючи з 08 червня 2022 року квартира перебуває у безоплатному користуванні юридичної особи — Благодійної організації "Благодійний фонд "ВАША НАДІЯ В УКРАЇНІ" (код ЄДРПОУ 44764595). Приміщення було передане Фонду для реалізації гуманітарних цілей: розміщення внутрішньо переміщених осіб, волонтерів та осіб, що постраждали від військової агресії. 
Відповідачем долучено договір №2/06- ІФ про передачу в користування приміщень на безоплатній основі квартири для цілей волонтерської діяльності від 08.02.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та БО «Благодійний фонд «Ваша надія в Україні».
Договором сторони узгодили, п.5.2., що «Сторона 2»(якою є ОСОБА_1 ) самостійно відповідає за зобов`язання щодо сплати сум податків, інших обов`язкових платежів, які стосуються виконання та припинення цього договору.
Крім того, згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.
Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, законодавство покладає обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуг саме на власника квартири.
Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яка надана Відділом з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на виконання ухвали суду від 14.10.2025, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , розмір частки 1/1.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак, відповідач не подав розрахунку на спростування розрахунку позивача. 
Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК судом не встановлено.
Стаття 141 ЦПК України визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028, 00 грн.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до зазначеного суд, - 
У Х В А Л И В :
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» (код ЄДРПОУ – 32360815, юридична адреса: вул.Ботанічна, 2, м.Івано-Франківськ, Р/Р НОМЕР_3 ) заборгованість в розмірі 49 776,97 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028, 00 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Бородовський С.О.