Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

Справа № 126/635/26
Провадження № 2/126/1051/2026
"28" травня 2026 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Рудя О. Г. 
із секретарем Кучанською В.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів з тих підстав, що як стверджує 04.07.2018 між нею та відповідачем, було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Бершадському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 48.
Протягом останніх декількох місяців стосунки між ними розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, відносини між ними припинилися та спільне господарство не ведеться кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами.
За час проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні.
Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні їх неповнолітнього сина на час подання цього позову до суду не досягнуто.
Відповідач здоровий, працездатний, офіційно працевлаштований, таким чином, його фізичний та матеріальний стан вказують на те, що він спроможний сплачувати аліменти.
Просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, судові витрати стягнути з відповідача.
Ухвалою судді від 24.03.2026 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження, запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, право пред`явити зустрічний позов.
09.04.2026 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає. Вважає позов необґрунтованим, оскільки на даний час дитина з матір`ю проживають разом з ним в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності і яка була придбана ще до укладення шлюбу. Таким чином, саме він забезпечує дитину житлом та належними умовами проживання. Також вказує, що одноособово здійснює оплату комунальних платежів квартири, оплачує дитячий садок, який відвідує їхній син, забезпечує усім необхідним для нормального життя та розвитку дитини. Тобто фактично дитина перебуває на його утриманні.
13.04.2026 року від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона категорично не погоджується з твердженнями відповідача щодо того, що він належним чином забезпечує дитину, посилаючись на те, що надає житло, сплачує комунальні послуги та частково оплачує витрати на дитячий садок. З 16.02.2026 по 16.03.2026 з відповідачем вони разом не проживали, вона з дитиною проживала окремо і забезпечувала фактично сама. Від відповідача була лише одноразова фінансова допомога на день народження дитини. З 16 березня вони знову живуть разом у квартирі, як співмешканці. Так як житло, власність відповідача, від неї особисто, була пропозиція платити комунальні послуги 50 на 50, у чому їй відмовили. Фактично всі основні витрати на утримання дитини несе вона самостійно, забезпечує придбання продуктів харчування, одягу та взуття, засобів гігієни, медикаментів та інших необхідних речей для повсякденного життя дитини. Відповідач не бере належної участі у фінансовому забезпеченні дитини. Його участь є мінімальною та нерегулярною, що підтверджується відсутністю систематичної допомоги. Оплата комунальних послуг та надання житла не може вважатися належним виконанням обов`язку щодо утримання дитини, оскільки ці витрати є витратами на утримання житла в цілому, а не виключно дитини та вони не покривають реальних щоденних потреб дитини. Часткова оплата дитячого садка (приблизно 500-600 грн.) також є незначною у порівнянні з фактичними витратами на дитину, а відтак просить суд врахувати наведені обставини при розгляді справи. Задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у повному обсязі.
Позивач  ОСОБА_1  надала заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу в її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 надав заяву, в якій позов визнає, просить розглянути справу в його відсутність.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що 04.07.2018 між сторонами було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Бершадському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 48, що підтверджено свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .
Судом з`ясовано, що подружнє життя у сторін не склалося, що призвело до припинення спільного життя.
Згідно копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 виданого Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який як стверджує позивач проживає з нею та перебуває на її утриманні.
Як вбачається з Акту обстеження умов проживання № 165 від 20.05.2026 виданого відділом соціального захисту та охорони здоров`я населення Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_1 , 1998 року народження та син ОСОБА_3 , 2020 року народження проживають за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, з тих підстав, що як стверджує відповідач не надає кошти на дитину, в зв`язку з чим, син знаходиться на її утриманні.
Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює, принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. При цьому визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Зміст глави 15 Сімейного кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно п. 1 ст. 18, п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з батька дитини, в якому посилається на те, що вона проживає разом з сином, який знаходиться на її утриманні.
Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Верховний Суд у своїх правових висновках неодноразово зауважував, що принцип забезпечення найкращих інтересів для дитини виражається через такі засади, як рівність, пріоритетність сімейних форм виховання, забезпечення всебічного та гармонійного розвитку дитини тощо. Водночас у кожній конкретній справі реалізація принципу «найкращих інтересів дитини» потребує диференційованого підходу, який, з урахуванням конкретних життєвих обставин, суд застосовує під час вирішення питань, що стосуються прав та інтересів дитини.
За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 711/8561/16).
Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Тобто, одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.
Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи позивач надала до суду докази того, що син на даний час проживає разом з нею. 
Відповідач визнає свій обов`язок сплачувати аліменти на сина та не має наміру від нього ухилятись.
У відповідності до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак аліменти підлягають стягненню на користь позивача з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 23.03.2026. 
При виконанні судового рішення про стягнення аліментів з 23.03.2026 відповідач матиме змогу надати виконавцю докази на підтвердження того, що сплачував аліменти на утримання сина в певних розмірах, суми оплат повинні бути враховані виконавцем при визначенні розміру заборгованості по сплаті аліментів.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач має змогу утримувати свою дитину, доказів про його хворобу чи наявність інших утриманців відповідач суду не надав, позов визнав, суд вважає справедливим стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
З огляду на викладене необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн..
На підставі ст.ст. 180-182 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити. 
Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2026 до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 1331,20 грн. судового збору на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. 

Суддя О. Г. Рудь