Справа №760/4527/21 2/760/441/25	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,
за участю секретаря судового засідання Воловічено Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення до житлового приміщення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні власністю, та вселити його у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача повернути йому викрадені нею важливі для нього особисті речі і документи, а саме: особистий одяг позивача, оригінал свідоцтва про смерть і поховання в 1920 році ОСОБА_4 , документи на автомобіль «Daewoo Lanos», що належав бабі позивача - ОСОБА_5 , рахунки баби і діда на квартиру, рахунки в банках, книжки заощаджень, цінні папери та облігації (Центрального телефонного вузла, якими володіла його баба - ОСОБА_5 ), сімейні фотографії, приватну колекцію книг (повні зібрання творів вітчизняних зарубіжних авторів: 5 томів У. Шекспіра, старовинну Біблію, колекцію книг по мистецтвознавству, та музеїв світу), колекцію монет та грошових купюр, а також свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житла Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації 25 жовтня 2006 року згідно з розпорядженням (наказом) № 37166 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Єрковецькою сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 01 червня 2004 року на підставі розпорядження виконавчого комітету № 317 від 27 квітня 2004 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивує тим, що у період з 26 серпня 2008 року по сьогоднішній день він проживав та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він проживав разом зі своєю бабою - ОСОБА_5 , та дідом - ОСОБА_6 . 
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 його баба, ОСОБА_5 , померла. Після її смерті він разом з дідом фактично прийняли її спадщину, що складалася з частки на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід, ОСОБА_6 , після смерті якого залишилася спадщина у вигляді частки на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яку він прийняв у спадок на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки проживав разом з дідом на момент відкриття спадщини.
Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем діда та баби, оскільки будь-які інші особи не зверталися із заявами про прийняття спадщини та не отримували свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Водночас, на час відкриття спадщини були також інші спадкоємці, а саме: брат спадкодавця - ОСОБА_7 , дочка спадкодавця - ОСОБА_8 (матір позивача), однак із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний строк вони не зверталися та разом із спадкодавцем не проживали.
У подальшому, приблизно наприкінці серпня 2018 року, між позивачем, його матір`ю та братом спадкодавця було досягнуто домовленостей щодо проведення ремонту у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на період якого, він залишив зазначену квартиру, не забираючи своїх особистих речей та правовстановлюючих документів. 
Крім того, між ними було досягнуто домовленостей, що після закінчення сумісного ремонту вищевказаної квартири, дядько позивача - ОСОБА_7 (рідний брат спадкодавця) тимчасово поживе у ній, оскільки у його квартирі, розташованій у ЖК «Campus» за адресою: АДРЕСА_3 , секція А проводиться капітальний ремонт. Разом з ним до спадкової квартири переїхала і його дружина - ОСОБА_2 .
У листопаді-грудні 2018 року, стало відомо, що його дядько, ОСОБА_7 , захворів онкологічною хворобою. Беручи до уваги, що у нього взагалі не було зареєстрованого місця проживання у м. Києві, без якого він не зміг би лікуватись у міському онкологічному центрі, враховуючи ситуацію, узгодивши дії з матір`ю та дядьком, він надав згоду на реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 його дядько помер, після чого, він разом з матір`ю неодноразово намагались обговорити з ОСОБА_2 (дружина дядька позивача), як при особистих зустрічах, так і по телефону, навіть шляхом письмового звернення, питання звільнення вказаної квартири, та надання йому доступу як до квартири, так і до його речей та правовстановлюючих документів. 
Однак ОСОБА_2 , замість вчинення будь-яких дій на досягнення домовленостей з ним, почала здійснювати дії щодо самовільного захоплення спірної квартири. Зокрема, шляхом блокування доступу останнього до спірної квартири, його речей та правовстановлюючих документів, що у подальшому були використані нею для неправовірного оформлення квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Враховуючи викладене, він неодноразово, усно і письмово, вимагав від відповідача добровільного усунення перешкод у користуванні ним належним йому майном, та терміново звільнити спірну квартиру і повернути йому викрадені у нього важливі особисті документи, без яких він не може отримати нотаріальне свідоцтво про право на прийняття спадщини, про видачу якого звертався із відповідною заявою до нотаріуса. Проте, відповідач його звернення ігнорує, та продовжує неправомірно перешкоджати йому у доступі до його нерухомого майна, а також неправомірно утримує у себе вкрадені особисті документи.
Крім того, з приводу зазначеної вище ситуації він також звертався до органів Національної поліції України. Так, 22 грудня 2020 року, після неодноразових спроб вирішити питання мирним шляхом, він звернувся до Солом`янського відділу поліції Національної поліції в м. Києві із заявою про злочин щодо неправомірних дій відповідача, яка неправомірно перешкоджає йому у доступі до його спадкового майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та неправомірно утримує офіційні правовстановлюючі документи на спадкове майно, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження № 12021105090000227 від 26 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.
З огляду на вищевикладене, відповідач явно навмисно перешкоджає позивачу у доступі до його спадкового майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також з особистих корисливих мотивів і з інших особистих інтересів, неправомірно утримує у себе вкрадені офіційні правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому останній з метою захисту своїх прав звернувся до суду з указаним позовом та просив його задовольнити.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Кушнір С. І.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року вищевказану позовну заяву залишено без руху.
11 жовтня 2021 року позивачем усунуто недоліки.
Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
14 лютого 2021 року до суду надійшов відзив, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину володів часткою квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яку успадкував від матері - ОСОБА_5 .
У подальшому, після смерті ОСОБА_7 , відповідач та їхня спільна дочка успадкували порівну вищевказану частину квартири.
Зазначає, що на момент подачі відзиву до суду у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 (дочка відповідача), ОСОБА_9 (син відповідача), а також сам позивач.
Разом з тим, з 2011 року позивач фактично не проживає у спірній, не приймав та не приймав будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні квартири в цілому. Точна адреса місця проживання позивача відповідачу невідома, однак за наявною інформацією, він проживає у м. Вишневе, Київської області.
Доказами того, що позивач фактично не проживає у спірній квартирі з 2011 року є складений акт про не проживання за місцем реєстрації від 29 липня 2020 року, який підписаний сусідами позивача та засвідчений майстром тех. дільниці та начальником ЖЕД № 902. 
Крім того, представником відповідача було проведено опитування сусідів, які підписували акт, що зафіксовано протоколами від 22 червня 2020 року, 23 червня 2020 року та 24 червня 2020 року. У відповідь на питання щодо проживання позивача у спірній квартирі, вони зазначили, що на даний час, жоден не може підтвердити, що позивач проживає у вказаній квартирі. Заначили, що позивач певний час дійсно проживав у квартирі, однак з 2011 не є мешканцем. Точна адреса місця проживання позивача також опитуваним невідома. Сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначили, що їм відомо, що позивач проживає у м. Вишневе. 
Окрім того, тривалий час спірну квартиру утримував в основному ОСОБА_7 , який доглядав своїх літніх батьків та проживав у вказаній квартирі з 2015 року, зокрема, шляхом оплати комунальних та інших платежів.
У подальшому, після смерті ОСОБА_7 , утримання квартири продовжила здійснювати відповідач шляхом сплати комунальних та інших платежів.
Зауважує, що на момент подання відзиву, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиними власниками спірної квартири є відповідач та її дочка.
Отже, безпосередньо позивач не є та не був власником квартири, а також не приймав спадщину і не отримував жодних свідоцтв про право власності на спірну квартиру. 
Враховуючи вищевикладене, позивач не проживає у квартирі з 2011 року, не є та не був власником/співвласником спірної квартири, не приймає участі в її утриманні, а точне місце проживання останнього невідоме як відповідачу, так і сусідам по квартирі, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що позивач втратив право на користування спірною квартирою із 2012 року, у зв`язку з чим, відповідачем подана позовна заява до Солом`янського районного суду міста Києва про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (справа № 760/15481/20). 24 липня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження, однак рішення по суті справи ще не увалено.
З урахуванням зазначеного вище, доводи позивача про блокування відповідачем доступу до квартири, викрадення правовстановлюючих та інших документів не відповідають дійсності. Доказів того, що відповідач фактично вчиняла хоч якісь дії, які свідчать про перешкоджання позивачу користуватись спірною квартирою останнім не надано. Також позивачем не доведено факт неможливості отримання ним свідоцтва про право на спадщину на частину квартири, а також перешкоджання у цьому відповідачем. Окрім того, жодних вимог як усних так і письмових відповідач від позивача не отримувала, у тому числі, долучену до матеріалів справи копію вимоги щодо термінового припинення перешкоджання доступу до квартири.
Таким чином, беручи до уваги, що позивачем не доведено факт належності йому спірної квартири на праві власності, факту перешкоджання у користуванні квартирою та факту викрадення особистих речей, сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову.
16 січня 2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 
25 січня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Розпорядженням керівника апарату суду Аліни Щерби від 03 квітня 2024 року № 663 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/4527/21, провадження № 2/760/936/24, у зв`язку із звільненням головуючого судді ОСОБА_12 у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року № 797/0/15-24.
На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року вказану справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до судового розгляду по суті. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи, які не з`явилися в судове засідання.
Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Судом установлено, що позивач є онуком ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження матері позивача від 01 листопада 1962 року, довідкою про реєстрацію шлюбу між батьками позивача та його припинення, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 18 грудня 2020 року № 00028965918, свідоцтвом про народження позивача від 16 вересня 1983 року.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 07 липня 2010 року № 00026933081 ОСОБА_5 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після її смерті, ОСОБА_7 (її син) та її чоловік ОСОБА_6 набули право на спадщину, що залишилася після смерті останньої, а саме - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , (по частки кожний), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 06 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С. В. та зареєстрованим в реєстрі за № 829.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_5 , дід позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 16 жовтня 2020 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_1 .
У зв`язку з викладеним, свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлому, видано не було.
На підставі зазначеного вище свідоцтва за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148369541 від 06 грудня 2018 року. 
Між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_14 , 06 серпня 1983 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 11 липня 2019 року.
Від шлюбу вони мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 11 липня 2019 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14 листопада 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві серії НОМЕР_2 .
Після його смерті, відповідач (дружина померлого) та їхня спільна дочка, ОСОБА_3 прийняли у спадщину частку спірної квартири у рівних частинах (1/8 частка кожній), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 03 червня 2020 року № 224 та № 225, виданими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С. В.
На підставі зазначених свідоцтв за відповідачем та ОСОБА_3 було зареєстровано право власності кожної на 1/8 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 червня 2020 року № 211267483 та від 03 червня 2020 року № 211269657.
Разом з тим, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, яка складається з частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу та ОСОБА_3 було відмовлено, про що приватним нотаріусом 05 червня 2020 року винесено відповідні постанови.
Зазначені постанови мотивовані тим, що у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця ( ОСОБА_7 ) на спадкове майно, та відсутністю інформації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за померлим на зазначене нерухоме майно, у спадкоємців відсутні правові підстави для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом.
У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Солом`янського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_4 (справа № 760/24529/20).
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що він успадкував спірну квартиру на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця (свого діда - ОСОБА_6 ) проживав з ним, а відповідачем чиняться йому перешкоди у доступі до вищевказаної квартири, він не має можливості нею користуватися, а також нею викрадено його особисті речі та належні йому правовстановлюючі документи.
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 02 березня 2020 року № 48163091 позивач зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з 26 серпня 2008 року. 
У зв`язку з викладеним, 06 грудня 2020 року ним було направлено на адресу відповідача письмову вимогу щодо термінового припинення перешкоджання доступу до житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , надання доступу до його речей, та повернення викрадених документів, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта». Будь-якої відповіді від відповідача він не отримав.
Крім того, щодо вищевказаних обставин 22 грудня 2020 року ним було подано до Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві заяву про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 26 січня 2021 року, з урахуванням ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 січня 2021 року про зобов`язання вчинити дії, відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021105090000227.
При цьому, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року у справі № 760/24529/20, що набрало законної сили 07 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням було відмовлено.
Водночас, цим рішенням було задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення витрат на відновлення порушеного права та відшкодування шкоди. Зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на частки квартири АДРЕСА_4 , у порядку спадкування за законом.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (стаття 358 ЦК України).
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
За змістом статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Указаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 638/1527/19 (провадження № 61-16331св24).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статей 76 ,77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом установлено, що частки спірної квартири належить позивачу на праві власності, тому він, як співвласник, має право на вільне користування зазначеним майном та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.
У постанові від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження №61-12938св23) Верховний Суд вказав, що заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або заперечення щодо вселення співвласника та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від будинку тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. 
З урахуванням викладеного, твердження відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами вчинення нею дій щодо перешкоджання йому у користуванні спірною квартирою є безпідставними, оскільки сам факт подання нею відзиву, в якому вона заперечувала щодо задоволення позову, а також звернення нею до суду із позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою, свідчать про невизнання нею та оспорення прав позивача.
Крім того, недопущення позивача до належного йому майна, що підтверджується вимогою останнього, та не доведено протилежного відповідачем, є порушенням права власника на володіння та користування таким майном.
Доводи відповідача про те, що позивач з 2011 року не проживав у спірній квартирі оцінюються судом критично та спростовуються встановленими у рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2020 року у справі № 760/24529/20 обставинами, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті його діда ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований та проживав з ним у кв. АДРЕСА_4 .
Що стосується оплати комунальних послуг відповідачем, то слід зазначити, що оскільки вона є співвласником спірної квартири, в силу положень статті 322 ЦК України, на неї покладений обов`язок утримувати майно, що їй належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, здійснюючи оплату комунальних послуг відповідач виконувала встановлені чинним законодавством зобов`язання. Крім того, долучені нею квитанції стосуються періоду за грудень 2019 року - лютий 2020 року, що не підтверджує регулярність здійснення нею таких оплат, та не може свідчити про оплату комунальних послух виключно нею.
Враховуючи вищевикладене, встановивши, що частки спірної квартири належить позивачу, однак відповідач чинить останньому перешкоди у користуванні цим майном, що порушує його право на житло, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою та його вселення до зазначеного житлового приміщення.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача повернути йому викрадені у нього особисті речі та правовстановлюючі документи, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів того, що перелічені речі та документи перебувають у володінні відповідача, не довів їх індивідуальну належність саме йому та не підтвердив факт неправомірного заволодіння ними відповідачем. 
Внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 12021105090000227 від 26 січня 2021 року за ознаками правопорушення передбаченого статтею 356 КК України не може свідчити про те, що відповідні речі та документи були привласнені і викрадені відповідачем, оскільки такі дії є лише наслідком виконання слідчим, прокурором обов`язків, передбачених статтею 25, частиною першою статті 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Крім того, повідомлення про підозру у межах вказаного кримінального провадження не вручено жодній особі.
Вирок у кримінальній справі чи постанова суду, які набрали законної сили та свідчили б про те, що відповідач викрала особисті речі позивача та документи, перелічені у позовній вимозі, відсутні.
Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог. Відтак, з урахуванням, що позов задоволено частково, стягненню підлягає 908 грн.
З огляду на вищезазначене, керуючись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 41, 47 Конституції України, статтею 150 ЖК України, статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 280-285, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_1 у вказану квартиру.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;
третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л. М. Ішуніна