Суддя ОСОБА_1 

Справа № 644/3988/25 
Провадження № 1-кп/644/287/26 
08.06.2026

ВИРОК
Іменем України

08 червня 2026 року Індустріальний районний суд м. Харкова в складі головуючого судді – ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 62025170020002207 від 17.02.2025 року по обвинуваченню  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Чернігів, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, потребуючого протезування, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
встановив:
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 17.09.2024 № 268, солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду кулеметник 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону.
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно ст. 28 Статуту внутрішньої служби, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
За ст. 29 Статуту внутрішньої служби, за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.
Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.
Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.
Згідно п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) № 268 від 17.09.2024, солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону.
Однак, ОСОБА_6 під час проходження військової служби у складі НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, 02.02.2025 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.
Так, 02.02.2025 приблизно о 14 год. офіцер відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України лейтенант ОСОБА_7 в районі АДРЕСА_2 , кулеметнику 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону солдату ОСОБА_6 було доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 656/кп/дск від 02.02.2025 року, а саме: висування в район АДРЕСА_3 за підтримки артилерії та ударних БпЛА до 16.00 год. 02.02.2025 відновити положення СП «ВАЗ».
Однак, ОСОБА_6 , будучи невдоволеним цим наказом щодо висування в район АДРЕСА_3 за підтримки артилерії та ударних БпЛА до 16.00 год. 02.02.2025 року і відновлення положення СП «ВАЗ», діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.
В судовому засіданні обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і про обставини вчинення інкримінованого йому злочину пояснив так, як це викладено в цьому вироку.
Ухвалою головуючого визнано недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів стосовно обставин вчинення обвинуваченим злочину, проти чого не заперечували учасники судового провадження з урахуванням зрозумілості змісту цих обставин і добровільності їх відповідної позиції. 
Оцінивши зібрані під час кримінального провадження і досліджені в судовому провадженні докази, суд вважає, що дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокора – відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
Обставинами, які пом`якшують покарання, що призначається обвинуваченому, суд вважає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання, що призначається обвинуваченому, у кримінальному провадженню не встановлено.
Частина четверта статті 402 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
При призначенні обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер і ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який є особою з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації), на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі.
Поряд з цим, при призначенні обвинуваченому покарання, суд приймає до уваги наявністькількох обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, і доходить висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції його від суспільства з встановленням іспитового строку.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. 
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід у виді застави, після набрання вироком законної сили, скасувати.
Копію вироку вручити прокурору, захиснику і обвинуваченому негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя: ОСОБА_1