ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/7657/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/7657/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
10.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №111250003194 від 30.09.2025 р.;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не включення до страхового стажу: періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р. та період роботи на Кіровоградському спільному підприємстві «Центрумбодекс» з 05.07.1993 р. по.01.06.1994 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути її заяву про призначення дострокової пенсії за віком від 22.09.2025 р., зарахувати до страхового стажу: період догляду за дитиною з інвалідністю з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р., період роботи на Кіровоградському спільному підприємству «Центрумбодекс» з 05.07.1993 р. по.01.06.1994 р. та призначити і виплачувати їй пенсію за віком починаючи з моменту звернення за призначенням пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області із заявою та відповідними документами про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні дострокової пенсії за віком їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки не зараховано до стажу періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстави видачі документу. Між тим вказує, що відповідачем частково зараховано період догляду за дитиною-інвалідом. На думку позивача, відмова у зарахуванні періоду роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994 та періоду догляду за дитиною-інвалідом з 28.09.1999 р. по 06.04.2011 р., з 07.04.2011 р. по 11.05.2013 р., з 12.05.2013 р. по 28.02.2025 р. до загального стажу та призначення пенсії відповідно до ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірною.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.09.2025 р. №111250003194 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком від 22.09.2025 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.07.1993 рік по 01.06.1994 рік та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що після прийняття рішення за заявою позивачки його повноваження щодо її розгляду були вичерпані. Скаржник вказує, що право матері дитини з інвалідністю на дострокову пенсію за віком виникає лише за умови встановлення інвалідності дитині до досягнення шестирічного віку або наявності висновку ЛКК про наявність відповідних медичних показань до цього віку. Крім того, відповідач зазначає, що страховий стаж позивачки становить 13 років 5 місяців 5 днів, а період роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994 не був зарахований через недоліки у поданій довідці. З огляду на це пенсійний орган вважає, що у позивачки відсутнє право на призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у позивача є донька – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.23). Згідно посвідчення Серії НОМЕР_1 від 25.03.2009 позивач отримувала виплату на доньку, як за дитину-інваліда. (а.с.22).
Згідно з медичним висновком №35 від 10.04.1996 р. на дитину-інваліда з дитинства до 16 років №35, ОСОБА_2 має вроджену аномалію розвитку зорового аналізатора (а.с.8).
Відповідно до медичного висновку №68 від 07.04.2011 р., ОСОБА_2 є дитиною інвалідом до 18 років (висновок дійсний до 11.05.2013; дата переогляду 01.04.2013); захворювання (паталогічний стан) відповідає розділу ХІ пункту 2 підпункту 2.13 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516 (а.с.10).
У подальшому, донці позивачки видано довідку до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №176478 від 26.05.2016, відповідно до якої їй встановлено І (першу) Б групу інвалідності безтерміново (інвалід дитинства по зору). (а.с.7).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 22.09.2025 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с.61) При цьому, суд звертає увагу відповідача, що вік заявниці - 50 років.
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та прийнято рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком від 30.09.2025 №111250003194. (а.с.4, 77) 
Вказане рішення мотивовано тим, що страховий стаж особи становить 13 років 05 місяців 05 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, згідно довідки, в якій не прослідковується номер, дата і підстави видачі документу. Згідно поданих документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутнє.
Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про надання інформації щодо зарахування періодів догляду за дитиною-інвалідом.
Листом від 21.10.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.09.2025 р. №111250003194 їй відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Обчислений згідно з наданими документами та даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб, її страховий стаж склав 13 років 05 місяців 05 днів (прорахований по 31.08.2025), в тому числі період догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 01.01.2007 по 10.05.2023 (обчислений за даними, наявними в системі персоніфікованого обліку). Окрім того зазначено, що розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу періодів догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 28.09.1999 по 14.04.2003 та з 12.10.2003 по 31.12.2003 можливе лише за умови надання документів, передбачених п.10 Порядку №637. Зарахувати до страхового стажу періоди догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 01.01.2004 по 31.12.2006 та з 11.05.2013 по 28.02.2025 немає можливості, з підстав відсутності в системі персоніфікованого обліку інформації про отримання нею допомоги в органах соціального захисту населення та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України (а.с.5-6).
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначені пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість, проте частково задовольнив позовні вимоги, не перебираючи на себе дискреційних повноважень пенсійного органу.
Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписами частини першої статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Пунктом третім частини першої статті 115 Закону № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно приписів пункту 10 Порядку №637 час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують встановлення інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи.
Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №111250003194 від 30.09.2025 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, а також наявність підстав для зарахування до страхового стажу періоду її роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач виховує з народження доньку - ОСОБА_2 , яка відповідно до медичних документів є особою з інвалідністю з дитинства.
Так, згідно з медичним висновком №35 від 10.04.1996 ОСОБА_2 визнана дитиною-інвалідом до 16 років, а відповідно до медичного висновку №68 від 07.04.2011 - дитиною-інвалідом до 18 років. У зазначених висновках містяться відомості про вроджену аномалію розвитку зорового аналізатора, а також зазначено, що захворювання відповідає медичним показанням, визначеним чинним законодавством для встановлення інвалідності дитині. Крім того, довідкою до акта огляду МСЕК серії 12-ААА №176478 підтверджено встановлення ОСОБА_2 . І групи інвалідності з причиною інвалідності «інвалід дитинства по зору».
Також судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 22.11.1999 не містить записів про роботу в період з 05.07.1993 по 01.06.1994.
Водночас на підтвердження зазначеного періоду трудової діяльності позивач подала довідку Кіровоградського спільного підприємства «Центрумбодекс», відповідно до якої вона працювала швачкою 4-го розряду з 05.07.1993 по 01.06.1994 та була звільнена за власним бажанням. У довідці зазначено, що вона видана у зв`язку з відсутністю бланків трудових книжок. Крім того, інформаційним повідомленням Державного архіву Кіровоградської області від 26.02.2025 підтверджено відсутність на зберіганні документів з особового складу СП «Центрумбодекс», у зв`язку з чим надати архівну довідку про стаж роботи позивача за 1993–1994 роки неможливо.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, підставою для відмови у призначенні дострокової пенсії стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу через незарахування періоду роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994. На думку пенсійного органу, подана довідка не може бути врахована, оскільки в ній не простежуються номер, дата та підстави її видачі.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами та підтримує висновок суду першої інстанції про їх необґрунтованість, оскільки подана позивачем довідка містить відбиток печатки підприємства та підпис уповноваженої особи. При цьому, відповідач під час розгляду даної справи не надав жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували факт роботи позивача у СП «Центрумбодекс» у зазначений період. За таких обставин самі лише формальні зауваження до оформлення довідки дійсно не можуть бути достатньою підставою для неврахування відповідного періоду роботи при обчисленні страхового стажу.
В контексті обставин цієї справи та доводів покладених відповідачем в основу спірного рішення про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, суд апеляційної інстанції враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданій позивачем довідці Кіровоградського спільного підприємства «Центрумбодекс».
Посилання скаржника на те, що право матері дитини з інвалідністю на дострокову пенсію за віком виникає лише за умови встановлення інвалідності дитині до досягнення шестирічного віку або за наявності висновку ЛКК про наявність відповідних медичних показань до цього віку, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі обставини не були покладені в основу спірного рішення. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що всі необхідні медичні документи були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії та враховувалися пенсійним органом під час її розгляду, а тому наведені доводи фактично є новим обґрунтуванням правомірності оскаржуваного рішення, яке не зазначалося при його прийнятті.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.09.2025 №111250003194 було прийнято суб`єктам владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 22.09.2025 про призначення дострокової пенсії за віком, із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 05.07.1993 по 01.06.1994, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про вичерпання його повноважень після прийняття рішення за заявою позивача, оскільки скасування рішення про відмову у призначенні пенсії має наслідком повторний розгляд заяви тим самим органом, який прийняв таке рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року в адміністративній справі №340/7657/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак