Дата документу 23.06.2026 Справа № 331/2108/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/2108/26 
Провадження №22-ц/807/1292/26 
Головуючий в 1-й інстанції – Каретник Ю.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.	
секретар	Пантюх Ю.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2026 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,- 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.09.1998 №528/68 йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,828 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вищезазначеного рішення позивачу було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП № 21-000544 від 15.10.1998. Як вбачається з Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.06.2015 № НВ-2301519332015, вона була зареєстрована у Державному земельному кадастрі 26.06.2015 та їй присвоєний кадастровий номер 2310100000:01:004:0287. Натомість, незважаючи на межі належної на праві власності позивачу вищезазначеної земельної ділянки, відповідач, який є власником суміжного домоволодіння по АДРЕСА_1 , збудував на ній цегляний паркан та інші споруди, які проходять вздовж її межі, але з боку позивача. Тобто, фактично відповідач збудував на земельній ділянці, яка належить позивачу, цегляний паркан та інші споруди, які обмежують право позивача щодо користування нею. Як вбачається з копії технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , та, зокрема, з його характеристик, такими спорудами, що відповідач частково або повністю збудував на земельній ділянці позивача, зокрема, але не виключно, є: паркани № 11, № 15 та № 8; прибудова літ. «е». Ані перебудовувати, ані прибирати побудований ним паркан та споруди відповідач не хоче та не має наміру. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом, у якому просить:
- зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою комунальної власності площею 0,828 га, кадастровий номер 2310100000:01:004:0287 (для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості, а саме: прибудови літ. «е», що позначена у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою комунальної власності площею 0,828 га, кадастровий номер 2310100000:01:004:0287 (для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення парканів № 11, № 15 та АДРЕСА_3 , що позначені у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інтонації для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що на даний момент відсутнє таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а отже відсутні підстави для відмови у відкритті провадження. Підстави позову та предмет у справі ЄУН №331/1909/15-ц є відмінними від підстав і предмету у цій справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала справа № 331/1909/15-ц, провадження № 2/331/20/2016 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом знесення самовільних будівель.

Встановлено, що у березні 2015 року позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 звертались до суду із позовом до ОСОБА_2 , який в подальшому неодноразово уточнювали та станом на 16.07.2015 остаточно просили суд: усунути перешкоди в користуванні будинком й земельною ділянкою, розташованими за адресою: АДРЕСА_4 з боку ОСОБА_2 , зобов`язавши його за свій рахунок знести самочинні будівлі: двоповерховий житловий будинок літ. «Е-2», службову прибудову літ. «е», сарай літ. «З», баню літ. «Ж», частину паркану, який йде від сараю літ. «З» на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та примикає до будинку літ. « А-1» на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 ; зобов`язати ОСОБА_2 поновити за свій рахунок порушену частину паркану між ділянками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2009 р. по справі 2-2997/09 за ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/2 частку об`єктів нерухомості, розташованих по АДРЕСА_4 . Крім того, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2009 р. по справі № 2-3005/09 за ОСОБА_3 було визнано право власності на частку об`єктів нерухомості, розташованих по АДРЕСА_4 .

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 21-000544 від 15.10.1998 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0828 га на території АДРЕСА_1 , яка на цей час має адресу: АДРЕСА_4 . Таким чином, власником будинку є позивач ОСОБА_3 , а власником земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є чоловіком та дружиною та спільно користуються належним їм на праві власності домоволодінням та земельною ділянкою. Користувачем сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , який без відома та згоди позивачів, в порушення державних – будівельних норм та правил, здійснив самочинне будівництво, а саме: на межі їхніх земельних ділянок побудував двоповерховий житловий будинок літ. «Е-2», службову прибудову літ. «е», сарай літ. «З», баню літ. «Ж».

Побудовою зазначених самовільних будівель порушуються права позивачів, а саме :
1) порушено розподільчий паркан між земельними ділянками позивачів та відповідача, так відповідач постановив розподільчий паркан впритул до будинку, належного позивачці, у зв`язку з чим позивачі позбавлені можливості підійти до тильної частини цієї будівлі, щоб здійснювати поточний ремонт, поновити газопостачання на своїй земельній ділянці;
2) двоповерховий будинок « Е-2» закриває від сонячного світла вікна будинку літ. «А-1», якими користуються позивачі та земельну ділянку , якою внаслідок відсутності сонячного світла позивачі не можуть належним чином користуватися;
3) внаслідок побудови двоповерхового будинку літ. «Е-2» та службової прибудови літ. «е», та в наслідок впливу атмосферних опадів порушено та продовжує руйнуватися фундамент будинку літ. « А-1», яким користуються позивачі;
4) внаслідок побудови самовільних будівель на межі земельних ділянок атмосферні опади з самовільних будівель постійно заливають земельну ділянку та замощення позивачів, вони ж закривають сонячне світло на земельній ділянці, якою користуються позивачі;
5) можливість робити поточні та капітальні ремонти, обслуговувати своє домоволодіння належним чином, запобігти його руйнуванню.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом знесення самовільних будівель відмовлено.

Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року і ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року, тобто, воно є таким, що набрало законної сили.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у даній позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди йому у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості – прибудови літ. «е» і парканів, про які, серед іншого, йшла мова під час розгляду Жовтневим районним судом м. Запоріжжя справи № 331/1909/15-ц, провадження № 2/331/20/2016, і є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів апеляційного суду з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Тлумачення наведеної норми процесуального права свідчить про те, що підставою для прийняття судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі є наявність іншого рішення суду, що набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2016 у справі ЄУН № 331/1909/15-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом знесення самовільних будівель відмовлено.

Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2016 року і ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року, тобто, воно є таким, що набрало законної сили.

Предметом розгляду у вказаній справі була наявність підстав для знесення: житлового двоповерхового будинку літ."Е-2", службової прибудови літ."е" сараю літ."З", бані літ."Ж", частини паркану, який йде від сараю літ. «З» на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та примикає до будинку літ. « А-1» на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 .

Предметом розгляду у даній справі є наявність підстав для знесення прибудови літ."е", парканів № 11, № 15 та № 8, що позначені у технічному паспорті на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, предмет позову у справі, що розглядається не є в повному обсязі тотожним із справою ЄУН№ 331/1909/15-ц і стосується різних об`єктів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі щодо всіх заявлених вимог позову, не з`ясувавши всіх обставин справи, не дослідивши предмет позову у справі ЄУН № 331/1909/15-ц. 

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2026 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 26 червня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова 

О.З. Поляков