ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/608/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від відповідача: Мальований В.В.
позивач: Панкратьєв О.Ю. 
від позивача: Курячий А.М., представник
розглянувши апеляційну скаргу Аварійно - рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області на рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2025 року та на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 року у справі № 908/608/25 (суддя Лєскіна І.Є.)
за позовом: Фізичної особи – підприємця Панкратьева Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
до відповідача: Аварійно - рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 34869316)
про стягнення 790 219,83 грн, - 
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 790 219,83 грн заборгованості за договором про надання послуг № 134/10 від 17.10.2024 року, що складається з 742 000,00 грн суми основного боргу, 35 595,67 грн пені, 3 720,16 грн 3% річних, 8 904,00 грн інфляційних втрат. 
В обґрунтування позову позивач зазначав, що на виконання умов договору про надання послуг № 134/10 від 17.10.2024 року ним надані відповідачу послуги з ремонту і технічного обслуговування транспортного засобу. Однак виконані роботи відповідачем не оплачені, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.07.2025 року у справі № 908/608/25 ( з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.07.2025 року) позов задоволено частково.
Стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 34869316) на користь Фізичної особи-підприємця Панкратьєва Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) оплату за виконану роботу за договором № 134/10 від 17.10.2024 року в розмірі 742 000,00 грн, пеню за прострочення виплати у розмірі 3 559,57 грн, 3% річних у розмірі 3 720,16 грн, інфляційні втрати у розмірі 8 904,00 грн, судовий збір у розмірі 9 098,60 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 134/10 від 17.10.2024 року в частині оплати наданих позивачем відповідачу послуг з ремонту і технічного обслуговування транспортного засобу, правом позивача стягнути 3% річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 Цивільного кодексу України та пеню згідно п.6.4 договору.
При цьому, суд першої інстанції, врахувавши завдання та сферу діяльності відповідача, який підпорядкований Головному управлінню ДСНС України у Запорізькій області, те, що зазначений підрозділ безпосередньо залучається до ліквідації наслідків ворожих обстрілів, рятування постраждалих, виконання інших важливих функцій в умовах воєнного стану та постійної загрози життю і здоров`ю громадян, зменшив обґрунтований розмір заявленої до стягнення позивачем пені за прострочення виплати заборгованості до 10%.
Суд вважав, що покладення на відповідача додаткового тягаря у вигляді стягнення повного розміру пені не відповідатиме принципам розумності та справедливості, негативно вплине на виконання ним статутних завдань, які є надважливими в умовах четвертого року повномасштабної війни.
З урахуванням цих обґрунтувань суд задовольнив вимоги щодо стягнення пені частково, у розмірі 3 559,57 грн.
Додатковим рішенням господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 року у справі № 908/608/25 заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/608/25 задоволено частково.
Стягнуто з Аварійно - рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, буд. 1А, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 34869316) на користь Фізичної особи - підприємця Панкратьева Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 41 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення мотивовано наявністю підстав для часткового стягнення судових витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу, обґрунтованістю та співмірністю стягнутої судом суми.
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив їх в апеляційному порядку. Вказує, що розглядаючи справу, господарський суд не врахував дійсні обставини справи і всупереч вимогам ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, не надав належну оцінку доказам відповідача, а надав перевагу доказам позивача, що призвело до хибного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Щодо оскарження рішення суду апелянт вказує, що/ позивачем були порушені умови договору про надання послуг № 134/10 від 17.10.2024 року щодо якості наданих послуг, а саме:
- витратні матеріали (запасні частини, вузли, агрегати, експлуатаційно-технічні рідин та інші супутні матеріали), що мали бути використані виконавцем в процесі надання послуг, повинні бути новими, такими що не були у використанні (експлуатації), оригінальними (від офіційних виробників) та повинні бути сертифікованими, однак позивачем ця умова договору не дотримана;
- на момент прийому-передачі наданих послуг позивачем не було надано гарантійного листа;
- 26.12.2024 року позивач надав акт наданих послуг № 69 від 26.12.2024 року, після цього представниками відповідача було проведено огляд та виявлено, що деякі встановлені запасні частини не відповідали п. 2.2. договору, оскільки виявились не оригінальними, не від офіційного виробника та не відповідали номенклатурному номеру згідно додатку 1 (специфікація) до договору, також були відсутні сертифікати якості на замінені запасні частини;
- апелянт, керуючись пунктами 3.6., 3.9 договору повідомив позивачу про відмову у підписанні акту у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленими договором та згідно пункту 3.10. договору позивачу додатково було направлено акт з переліком необхідних доопрацювань та вимогою здійснити їх виконання до кінця договору;
- відповідач вказану вимогу замовника не виконав та повернув екскаватор-навантажувач відповідачу, у зв`язку з чим підписано акт приймання-передачі з зауваженнями.
Також апелянт наголошує на невиконанні позивачем вимог п.2.8 договору і неповернення в повному обсязі замовнику всіх запасних частин (деталі, вузли, агрегати, тощо), що були замінені.
Щодо оскарження додаткового рішення апелянт зазначив наступне:
На переконання скаржника розрахунок вартості надання професійної правничої допомоги повинен ґрунтуватись на розмірах мінімальної заробітної плати на місяць (8 000 грн.) та мінімальної погодинної зарплати (48 грн.). 
Також скаржник зауважує, що представник позивача на всіх засіданнях був присутній в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, що в свою чергу, не створює для нього додаткових труднощів з метою приїзду фізично до суду, не витрачається додатковий час на дорогу, очікування та інше. 
З огляду на наведене, відповідач вважає повністю неспіврозмірними вказані витрати на правничу допомогу у даній справі.
Також вказує, що представником позивача не надано обґрунтованого пояснення розміру витрат на правничу допомогу, лише вказано вартість кожної послуги окремо, не зазначено, яким чином здійснювався розрахунок вартості кожної з цих послуг.
Апелянт вважає, що на даний час військової агресії вимагати стягнення судових витрат на послуги адвоката є вкрай несправедливим, оскільки ці кошти можуть бути витрачені на заходи аварійно-рятувальних задач, розбудови фортифікаційних споруд з метою порятунку людей та в цілому цивільного захисту населення, а не на прибуток адвокатів.
Відповідач просить:
- скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2025 року № 908/608/25, прийняти нове рішення, згідно з яким у задоволенні позовних вимог відмовити; 
- скасувати додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 року у справі № 908/608/25, прийняти нове додаткове рішення, згідно з яким у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 41 000,00 грн відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу  позивач заперечує проти наведених апелянтом доводів, вважає оскаржуване рішення і додаткове рішення законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
З матеріалів справи вбачається, скаржником не спростовується, що між Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області (далі – замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Панкратьєвим Олександром Юрійовичем (далі – виконавець, позивач) 17.10.2024 року було укладено договір № 134/10 про надання послуг (далі – договір) та підписано специфікацію № 1 до договору (далі за текстом – специфікація), яка є невід`ємною частиною договору (додаток №1) на суму 742 000,00 грн. (сімсот сорок дві тисячі гривень, 00 копійок), без ПДВ. 
Згідно з п.1.1. договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги за кодом ДК 021:2015: 50110000-9: Послуги з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання (послуга з проведення поточного ремонту та технічного обслуговування екскаватора-навантажувача JCB модель 3CX, р/н 966 Е, рік випуску 2022, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 ) (далі – послуги), а замовник зобов`язується прийняти надані виконавцем послуги та здійснити їх оплату в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
За положеннями п. 1.2 договору вартість витратних матеріалів входить до загальної вартості договору, розраховується за цінами виконавця, що діяли на день оформлення наряду-замовлення, але не повинна перевищувати їх ринкову вартість на дату початку надання послуг, що є предметом договору.
Пунктом 1.5 договору визначено, що послуги спрямовані на підтримання транспортного засобу технічно справному стані, належному технічному вигляді та на виконання вимог нормативних актів щодо надійності, економічності, безпеки руху та екологічної безпеки.
Виконавець зобов`язується надати замовнику послуги у відповідності з вимогами діючого законодавства України та вимогами, що звичайно ставляться до послуг відповідного характеру та вимогам цього договору, а також забезпечити використання об`єкта послуг за призначенням згідно із заявленими фірмами-виробниками функціональними можливостями (п. 2.1 договору).
Пунктом 2.2. договору передбачено, що витратні матеріали (запасні частини, вузли, агрегати, експлуатаційно-технічні рідини та інші супутні матеріали), що будуть використовуватися виконавцем в процесі надання послуг, повинні бути новими, такими, що не були у використанні (експлуатації), оригінальними (від офіційних виробників). Ціна на запасні частини не повинна бути більшою за середні значення цін на аналогічний товар на ринку. Запасні частини повинні бути сертифіковані, якщо вони підлягають сертифікації. 
На підтвердження вимог, встановлених п. 2.1-2.2 договору, виконавець надає гарантійний лист.
Пунктом 2.4 договору передбачено надання гарантій на послуги та витратні матеріали шляхом надання виконавцем листа-підтвердження.
Після завершення надання послуг, передбачених договором, всі запасні частини, що були замінені, повинні бути повернуті замовнику (п. 2.8).
Пункт 3.1 договору передбачає надання послуг власними силами замовника. 
Граничним строком надання послуг визначено 25.12.2024 року (п.3.2).
Відповідно до п.п. 3.5, 3.6 договору замовник зобов`язаний прийняти послуги, надані відповідно умовам договору, шляхом підписання наданого виконавцем акту приймання-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з дня його отримання. 
У разі необґрунтованої відмови від підписання акту або неодержання відповіді протягом 5 календарних днів з дня отримання акту, послуги вважаються прийнятими, що є підставою для здійснення оплати (п. 3.7).
У разі невідповідності наданих послуг, умовам договору замовник має право не приймати такі послуги та письмово повідомити про це виконавця (п. 3.9).
У разі відмови замовника від прийняття послуг складається акт необхідних доопрацювань (п. 3.10).
Оплата здійснюється замовником лише за фактично надані послуги на підставі акту наданих послуг протягом 7 робочих днів з моменту отримання рахунку та акту за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань та в їх межах (п. 4.3).
Розділом 5 договору визначені права та обов`язки сторін, серед яких обов`язки виконавця проводити фотофіксування замінених запасних частин, заміну яких неможливо підтвердити та передачу фото після завершення надання послуг замовнику (п. 5.1.4); передати замовнику всі замінені запасні частини (п. 5.1.13); після завершення надання послуг перевірити бортовий комп`ютер на відсутність помилок (п. 5.1.14).
До обов`язків замовника віднесено, зокрема, прийняття та оплата якісно наданих послуг (п. 5.3.1). 
Пунктами 5.4.1 та 5.4.2 договору передбачено, що замовник має право контролювати хід надання послуг протягом строку, установленого цим договором та перевіряти якість наданих послуг за цим за цим договором. 
Розділом 6 договору передбачена відповідальність сторін у випадку порушення умов договору, зокрема: у разі порушення умов договору щодо якості наданих послуг, виконавець сплачує на користь замовника штраф у розмірі 20% вартості неякісно наданих послуг (п.6.3); у разі порушення строків оплати, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості наданих послуг, але не більше розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня (п. 6.4). Замовник не несе відповідальності за затримку оплати у випадку затримки бюджетного фінансування видатків за цим договором (п.6.5). 
Додаток №1 (специфікація) до договору містить перелік послуг та використаних матеріалів, а також їх вартість.
Договір та специфікація підписані без зауважень, їх зміст сторонами справи не оспорюється. 
01.11.2024 року виконавець на підставі акту приймання-передачі прийняв від замовника для проведення поточного ремонту та технічного обслуговування екскаватора-навантажувача JCB модель 3CX, р/н 966 Е, рік випуску 2022, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 ).
Під час надання послуг на підставі положень 5.4.1 та 5.4.2 договору представниками замовника здійснювалися заходи контролю.
Під час здійснення заходів контролю було виявлено певні недоліки, які були зафіксовані у акті №1 від 06.12.2024 року.
Зазначений акт підписаний представниками замовника та виконавцем, його зміст сторонами не оспорюється. 
Повторний захід контролю було здійснено 16.12.2024 року, за результатами складено акт №2 від 16.12.2024 року, в якому були зафіксовані виявлені недоліки. Акт підписано представниками замовника та виконавцем. 
Актом №2 від 16.12.2024 року були встановлені такі недоліки: 
1. Противовіс (бампер 332/J5547) встановлено зі старої моделі екскаватора (встановлено деталь фактично більших розмірів, що спричиняє затирання об акумуляторну батарею та решітку радіатора). Виявлено повторно. 
2. Заміна криші (400/Т0220) екскаватора цілою деталлю не відбулося, натомість встановлена оригінальна деталь після реставрації (стара деталь, яка була знята - відсутня). Виявлено повторно. 
3. Регулювання переднього ковша не проводилося (відповідно Специфікації до Договору вказано комплект шайб, які наразі не використовувались при наданні послуги). Виявлено повторно. 
4. Системи повертання ковша не працює. 
5. Фільтр сервокерування (№32/925865) не замінений (деталь для встановлення Виконавцем Замовнику не надана). 
6. Пластина захисна 332/Н5798 не відповідає конфігурації оригінальної деталі. Виявлено повторно. 
7. В ході огляду виявлено загальне напрацювання екскаватора-навантажувача JCB Виконавцю – 10,5 мото-годин додаткового напрацювання склало ще 1 мото-годину для усунення помилок по випалюванню сажового фільтру. 
8. Повинна бути проведена заміна моторного мастила та масляного фільтра двигуна після проведення процедури по випалюванню сажового фільтра наразі не виконано. 
9. Позначка на бортовому комп`ютері екскаватора про “проведення технічного обслуговування” повинна обнулитися для наступного проведення технічного огляду. Зазначені недоліки було усунуто в повному обсязі. 
У подальшому, 26.12.2024 року, було проведено огляд усунутих недоліків зазначених в акті №2 від 16.12.2024 року. За участю сторін договору було складено акт №3 від 26.12.2024 року “Усунення недоліків, виявлених відповідно до акту №2 від 16.12.2024 року”. 
У зазначеному акті виявлені недоліки та факт їх усунення, а саме: 
1. Противовіс (бампер 332/J5547) – замінено на нову відповідну деталь. 
2. Криша (400/Т0220) екскаватора - замінено на нову відповідну деталь. 
3. Регулювання переднього ковша – проведено. 
4. Система повернення ковша – відремонтована. 
5. Фільтр сервокерування (32/925865) – замінений, стара деталь повернута Замовнику. 
6. Замінну масляного фільтра двигуна та моторного мастила, після проведення процедури випалювання сажового фільтру – проведено. 
До зазначеного акту виконавцем надано лист-роз`яснення (вих. №24 від 26.12.2024 року) з приводу недоліків, зазначених в акті №2 від 16.12.2024 року, а саме:
- пластина захисна 332/Н5798 не відповідає конфігурації оригінальної деталі; 
- позначка на бортовому комп`ютері екскаватора про “проведення технічного обслуговування” повинна (обнулитися) для наступною проведення технічного огляду. 
За змістом вказаного листа виконавець повідомив, що встановлена деталь - пластина захисна 332/Н5798 відповідає умовам договору; щодо позначки на бортовому комп`ютері “про проведення технічного ремонту”, яка на думку замовника повинна була обтулитися для наступного проведення технічного огляду, то виконавець повідомив, що такий вид робіт відсутній у переліку.
Також виконавцем складено акт надання послуг № 69 від 26.12.2024, в якому зазначено перелік послуг та використаних матеріалів на загальну суму 742000,00, без ПДВ.
Акт № 3, лист №24 та акт №69 були 27.12.2024 року направлені на підпис замовнику. 
У свою чергу, замовник листом від 27.12.2024 року повідомив виконавця про відмову від підписання акту, мотивуючи це наданням послуг неналежної якості, а саме - встановленням неоригінальних деталей. До листа додано перелік зазначених деталей, а також акт із переліком необхідних доопрацювань.
У відповідь листом № 18 від 10.01.2025 року позивач повідомив про надання послуг належної якості, невідповідність претензій замовника умовам договору, а також про необхідність оплати надані послуги.
За актом приймання-передачі техніки від 17.01.2025 року екскаватор-навантажувач JCB модель 3CX, р/н 966 Е, рік випуску 2022, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 ) повернутий замовнику. У додатку до акту замовником визначено перелік витратних матеріалів, які не відповідають, на його думку, умовам договору. Акт підписано виконавцем із зауваженням, а саме - без додатку.
За змістом акту сторони підтвердили придатний до використання стан техніки, але замовник зауважив, що замінені деталі, визначені у додатку, встановлені не від офіційного виробника JCB, проте виконавець стверджує, що деталі встановлені від офіційних виробників.
Листом від 21.01.2025 року замовник повідомив виконавця про наявність претензій до якості послуги, а саме: встановлення неоригінальних деталей, неповернення всіх замінених запасних частин, ненадання листа-підтвердження гарантії.
Листами № 30, № 31 від 05.02.2025 року виконавцем були надані пояснення з приводу претензій замовника.
Також виконавцем надано замовну лист-підтвердження гарантій № 32 від 05.02.2025 року.
Листом від 12.02.2025 року замовник повідомив виконавця про відсутність підстав для підписання акту №69 від 26.12.2024 року через виявлені недоліки та порушення строків надання послуги.
Станом на час звернення позивача до суду акт приймання-передачі наданих послуг не підписано, надані послуги не оплачені. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За доводами апеляційної скарги апелянт стверджує на неналежне виконання позивачем умов договору, що стало підставою для відмови відповідача від оплати.
Такі ж доводи вказував відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції і на думку апеляційного суду в оскаржуваному рішенні суд надав їм вірну правову оцінку, яка скаржником не спростована.
За доводами відповідача неналежне виконання позивачем робіт виявилось в тому, що кожна замінена деталь повинна мати маркування офіційного виробника JCB. Саме так скаржник трактує положення п 2.2. договору №134/10 від 17.10.2024 року щодо оригінальності витратних матеріалів, використаних виконавцем в процесі надання послуг. 
Дане твердження, на думку відповідача, підтверджується офіційним виробником J.C. Bamford Excavators Limited (лист від 28.03.2025 року) та офіційним дистриб`ютором ТОВ “Констракшн Машинері” (лист від 28.03.2025 року № 28).
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 2.2. договору №134/10 від 17.10.2024 року витратні матеріали (запасні частини, вузли, агрегати, експлуатаційно-технічні рідин та інші супутні матеріали), що будуть використані виконавцем в процесі надання послуг, повинні бути новими, такими що не були у використанні (експлуатації), оригінальними (від офіційних виробників).
У самому тексті вказаного договору роз`яснено поняття “оригінальні запчастини” - ті, що виготовлені офіційними виробниками, що зазначено саме у множині. Отже, цей пункт слід розуміти так, що виконавець має можливість вибору між декількома офіційними виробниками. У тексті договору не вказано, що оригінальні запчастини повинні бути виключно від офіційного виробника JCB.
Слід також звернути увагу і на те, що у наданих відповідачем листах офіційного виробника J.C. Bamford Excavators Limited (лист від 28.03.2025 року) та офіційного дистриб`ютора ТОВ “Констракшн Машинері” (лист від 28.03.2025 року № 28) мова йде про характеристики оригінальних запчастин саме компанії JCB, що не виключає оригінальності запчастин, виготовлених іншими офіційними виробниками.
Враховуючи розбіжності у тлумаченні сторонами даного пункту договору, суд першої інстанції при вирішенні даного спору застосував тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про те, що зважаючи на передбачену Законом України “Про публічні закупівлі” можливість визначення конкретної марки або виробника (із додаванням виразу “або еквівалент”), формулювання п. 2.2 договору не дає можливості зробити однозначний висновок про те, що замовник мав на меті замінити деталі транспортного засобу саме на деталі виробника JCB.
Як вказано вище, матеріалами справи підтверджено, що за актом приймання-передачі техніки від 17.01.2025 року екскаватор-навантажувач JCB модель 3CX, р/н 966 Е, рік випуску 2022, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_2 ) повернуто замовнику. 
Між тим, у разі невідповідності наданих послуг умовам договору замовник мав право не приймати такі послуги та письмово повідомити про це виконавця (п. 3.9). 
Поведінка апелянта щодо прийняття техніки з ремонту, утримання її в своєму розпорядженні і, в той же час, заперечення щодо неналежного виконання позивачем робіт, є суперечливою поведінкою.
Відповідно до п.п. 3.5, 3.6 договору замовник зобов`язаний прийняти послуги, надані відповідно умовам договору, шляхом підписання наданого виконавцем акту приймання-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з дня його отримання. 
У разі необґрунтованої відмови від підписання акту або неодержання відповіді протягом 5 календарних днів з дня отримання акту, послуги вважаються прийнятими, що є підставою для здійснення оплати (п. 3.7).
Апелянт вважає, що господарським судом Запорізької області при прийнятті оскаржуваного рішення не були взяті до уваги доводи відповідача про те, що відповідач є бюджетною організацією, а Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повідомило про останній день проведення платежів - 27.12.2024 року, тому здійснити оплату, навіть при наявності на це наміру з боку відповідача, було б неможливо.
Положеннями ч.3 ст. 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно вимог ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин сторін, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Аналогічні положення містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів поділяє заперечення позивача на вказані доводи апеляційної скарги про те, що ані норми законодавства, ані непереборні обставини, не перешкоджали зверненню відповідача до Державної казначейської служби у період з 02.01.2025 року по 09.01.2025 року (в рамках передбаченого договором терміну оплати отриманих послуг) з метою проведення оплати заборгованості за виконані позивачем послуги.
Доказів відмови органу Казначейства у реєстрації бюджетних зобов`язань, а також вжиття відповідачем інших належних заходів з метою виконання зобов`язання перед позивачем та недопущення виникнення його прострочення відповідачем до суду не було надано.
Крім того, згідно з ч.1 ст.96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
За таких обставин, навіть факт відсутності бюджетного фінансування (бюджетних асигнувань) в будь-якому випадку не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати наданих йому послуг, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання. Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2024 року у справі № 910/14074/23.
Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що посилання відповідача на закінчення бюджетного періоду не є достатніми для звільнення останнього від оплати за договором. 
Отже, аналогічні доводи відповідача були взяті до уваги судом першої інстанції, проаналізовані та їм надана вірна правова оцінка у відповідності до норм законодавства.
Оскільки приписи ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України унормовують, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача суми основного боргу.
Щодо розміру суми боргу, пені, інфляційних та 3% річних апелянт доводи в апеляційній сказі не наводить, тому ці обставини колегією суддів не досліджуються в силу ст.269 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо доводів апелянта з приводу оскарження додаткового рішення господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 року у даній справі, слід зазначити наступне:
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
У ч.ч.1,2 ст. 126 цього ж Кодексу визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.ч.3-5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову па (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог ч.4 та ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності, господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Застосовуючи цю норму, Верховний Суд неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15; від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
Колегія суддів виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі № 904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, згідно із ст.74 Господарського процесуального кодексу України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст.ст.75-79 Господарського процесуального кодексу України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 року у справі № 927/153/22).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі №910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 року у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 року у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 року у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Матеріали справи свідчать, що рішення у даній справі ухвалено на користь позивача. 
Позивач дотримався порядку звернення до суду з відповідною заявою про відшкодування йому витрат на професійну правничу допомогу, визначених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до ст.26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).
Позивач у заяві про розподіл судових витрат просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 000, 00 грн. 
До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги від 15.02.2025 року, укладений між позивачем та Фізичною особою - підприємцем Курячим Андрієм Миколайовичем - адвокатом, акт про надання юридичний послуг від 21.07.2025 року, розрахунок щодо наданих послуг.
У п. 3.1 договору від 15.02.2025 року про надання правничої допомоги сторони погодили, що оплата надання правової допомоги за даним договором здійснюється клієнтом відповідно до акту виконаних робіт та розрахунку вартості послуг, наданих адвокатом. 
Відповідно до акту від 21.07.2025 року адвокатом надані позивачу юридичні послуги:
- складання проекту позовної заяви (передплата) – 12 500 грн;
- складання проекту позовної заяви (залишок) – 12 500 грн;
- складання відповіді на відзив – 8 000,00грн;
- складання пояснень у судові справі – 3 000,00грн;
- участь у судових засіданнях: від 23.04.2025 - 2000,00грн, від 07.05.2025 - 2000,00 грн, від 18.06.2025 -2000,00грн, від 01.07.2025 - 2000,00 грн, від 08.07.2025 - 2000,00грн.
Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 46 000,00 грн.
Акт підписаний сторонами без зауважень.
Аналогічна інформація міститься у розрахунку щодо наданих послуг від 21.07.2025 року, складеному адвокатом Курячим А.М.
На підтвердження оплати наданих послуг позивач надав суду платіжні інструкції №179 на суму 12500 грн від 17.02.2025, №184 на суму 12500 грн від 11.03.2025, №209 на суму 8000 грн від 07.04.2025, №230 на суму 3000 грн від 23.04.2024, № 253 від 12.05.2025 на суму 2000 грн, № 683 від 16.06.2025 на суму 2000 грн, № 700 від 23.06.2025 на суму 2000 грн, № 724 від 04.07.2025 на суму 2000 грн, № 744 від 18.07.2025 на суму 2000 грн.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що надання правової допомоги позивачу підтверджується матеріалами справи, зокрема, поданням позову, документів по суті справи та участю у судових засіданнях згідно протоколів судових засідань.
Разом із цим, з урахуванням активної участі у судових засіданнях разом із представником позивача самого позивача, суд вважає справедливим зменшити витрати на правову допомогу до 1 000,00 грн за одне судове засідання, тобто з 10 000,00 грн до 5 000,00 грн.
Колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції про завищену вартість виконаних адвокатом на користь позивача робіт щодо участі у судових засіданнях. Між тим, вважає, що в оскаржуваному додатковому рішенні суд першої інстанції вірно оцінив складність даної справи, обсяг досліджених адвокатом позивача документів та законодавства, необхідного для вивчення при підготовці позовної заяви і аналізу відзиву на позов.
Отже, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правову (правничу) допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених вищезгаданими приписами Господарського процесуального кодексу України, враховуючи заперечення відповідача, обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, враховуючи критерій розумності розміру витрат, з огляду на конкретні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, у розмірі 41 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності оскаржуваного додаткового рішення висновки суду не спростовують і також не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Враховуючи, що належними та допустимими доказами апелянт висновки оскаржуваного рішення та додаткового рішення суду у даній справі не спростував, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Запорізької області від 18.07.2025 року та додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 29.07.2025 року у справі № 908/608/25 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19.06.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков