Справа № 761/51859/25
Провадження № 2/761/6749/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., при секретарі судових засідань Каніковському Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживачів, стягнення відшкодування та стягнення моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до АТ «Укрпошта», в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 240692,56 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона здійснювала відправку міжнародних поштових відправлень через поштового оператора АТ «Укрпошта». 05.07.2025 року і 31.07.2025 року позивач зверталася до АТ «Укрпошта» з претензіями у зв`язку з втратою міжнародних поштових відправлень під час пересилання. Позивач стверджує, що у втрачених відправленнях знаходилися персоналізовані інформаційні матеріали, підготовлені для іноземних клієнтів з метою підтримання професійної співпраці та нагадування про позивача як про продавця. Позивач стверджує, що втрата відправлень спричинила матеріальні, репутаційні та моральні збитки, і що насамперед метою звернення був передусім розшук відправлень та їх фактична доставка адресатам, а не отримання грошової компенсації. Згідно форми відстеження, яка знаходиться на сайті AT «Укрпошта» позивач повідомляє, що поштові відправлення знаходяться у сортувальних центрах Сполучених Штатів Америки, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Позивач зверталася із заявами до АТ «Укрпошта» і отримала відповідь, згідно змісту якої відповідачем погоджено виплату відшкодування на вказані позивачем банківські реквізити. Окрім міжнародних поштових відправлень, щодо яких позивачем були подані дві окремі претензії, предметом позову також є інші втрачені міжнародні відправлення загальна сума невиплаченого відшкодування за якими становить 204 870,88 грн (двісті чотири тисячі вісімсот сімдесят гривень 88 копійок). 
Позивачка просить стягнути з AT «Укрпошта» на її користь загальну суму 240 692,56 грн (двісті сорок тисяч шістсот дев`яносто дві гривні п`ятдесят шість копійок), а саме: фактичну вартість втрачених міжнародних поштових відправлень - 204 870,88 грн; 3% річних за користування чужими коштами за період з 05.07.2025 по 08.12.2025 - 2 626,84 грн; інфляційні втрати (4%) - 8 194,84 грн; моральну шкоду - 15 000 грн; витрати на правову допомогу - 10 000 грн; зобов`язати AT «Укрпошта» надати письмові пояснення, щодо причин втрати міжнародних поштових відправлень та вжити заходів для недопущення подібних порушень у майбутньому.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
21.01.2026 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнає і зазначає, що сторонами в договорі про надання послуг поштового зв`язку є АТ «Укрпошта», як надавач послуг та відправник, як їх замовник (споживач). Підтвердженням укладання усного договору є розрахунковий документ встановленої форми. Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_1 здійснила відправку міжнародних поштових відправлень прийнятих у відділеннях поштового зв`язку АТ «Укрпошта», однак до позовної заяви не долучено жодного фіскального чеку, який би підтверджував здійснення відправки та оплату послуг позивачкою. Відповідач стверджує, що це свідчить про відсутність доказів виникнення між позивачем та АТ «Укрпошта» договірних правовідносин щодо надання послуг поштового зв`язку. Позивач не долучає до позовної заяви жодних документів, які б свідчили, що у вкладенні до міжнародних поштових відправленнях знаходяться персоналізовані інформаційні матеріали, підготовлені для іноземних клієнтів. Відправлення не містять опису вкладення, тому їх зміст є невідомим та не підтвердженим доказами. Відповідач у відзиві зазначає, що в діях відправника вбачаються елементи шахрайства та недобросовісної поведінки відносно відповідача, з метою отримання компенсації, за які призначені оператори не несуть відповідальності відповідно до вимог п. 2.9 ст.24 Всесвітньої поштової конвенції Актів ВПС. Також, відповідачем було встановлено, що дії на отримання компенсацій за міжнародні поштові відправлення вчинялися групою осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відсоток втрат МПВ по даним відправникам є дуже великим, що свідчить про наявність в діях позивача та пов`язаних з позивачем осіб ознак шахрайства. Дії позивача направлені не на реальне настання обставин (вручення міжнародних поштових відправлень адресату), а на отримання компенсацій за міжнародні поштові відправлення. Тому позовні вимоги щодо стягнення відшкодування не підлягають задоволенню, як і вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачка не довела факту порушення її прав відповідачем. 
Відповіді на відзив від позивачки та її представника не надходило.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2026 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 28.04.2026 року 14.00.
В судове засідання, яке було призначено на 28.04.2026 року 14.00, представник позивачки адвокат Казмірчук М.М. не з`явилась, направила суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, у зв`язку з чим суд відклав судове засідання на 09.06.2026 року 14.00. 
09.06.2026 року в судове засідання сторони не з`явились. 
Представник позивача була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом надсилання судом судової повістки в її електронний кабінет (т. 3 а.с. 58), між тим в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені позивача його процесуальні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи в її відсутність на підставі наявних в матеріалах доказів.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Нормами ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Враховуючи те, що сторона позивача була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилась в судове засідання, про причини неявки суду не повідомила, від відповідача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, суд розглядає справу по суті без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. 
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що позивачем у особистому кабінеті на сайті АТ «Укрпошта» було сформовано міжнародні поштові відправлення, які в подальшому прийняті до пересилання у відділені поштового зв`язку 01001 АТ «Укрпошта» м. Києва (м. Київ, вулиця Хрещатик, 22) без оголошення цінності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про поштовий зв`язок» послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту абз. 46 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Сторонами в договорі про надання послуг поштового зв`язку є АТ «Укрпошта», як надавач послуг та відправник, як їх замовник (споживач). Підтвердженням укладання усного договору є розрахунковий документ встановленої форми.
Розрахункові документи та фіскальні чеки в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до положень ч. 2-4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Також, позивач не долучає жодних документів, які б свідчили, що у вкладенні до міжнародних поштових відправленнях знаходяться персоналізовані інформаційні матеріали, підготовлені для іноземних клієнтів. Відправлення не містять опису вкладення, тому їх зміст є невідомим та не підтверджений доказами.
З наявних у справі витягів з системи розгляду звернень клієнтів OTRS АТ «Укрпошта» встановлено, що відправниками міжнародних поштових відправлень є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В особистому кабінеті позивача на сайті АТ «Укрпошта» наявна інформація, що відправникамипоштових відправлень є сторонні особи, а не позивач особисто. Це є порушенням Порядку роботи в особистому кабінеті. Рекламації на отримання компенсацій подавались також сторонніми особами. Вказані дії ставлять під сумнів доброчесність поведінки позивача та дають розуміння, що вони містять ознаки зловживання та спрямовані не на доставку відправлень адресатам. 
Надання послуг поштового зв`язку проводиться об`єктами поштового зв`язку Укрпошти згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 (надалі -Правила № 270), зі змінами, Порядку надання послуг з пересилання міжнародних поштових відправлень, затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 23.02.2022 №222 (зі змінами) (надалі - Порядок №222), які розроблені відповідно до Закону України «Про поштовий зв`язок» та Актів Всесвітнього поштового союзу, надалі по тексту - Акти ВПС.
Абзацом 5 п. 1.3. Порядку №222 встановлено, що відправник - фізична або юридична особа, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на міжнародному поштовому відправленні в спеціально призначеному для цього місці, яка безпосередньо або через уповноважену особу подає оператору поштового зв`язку для пересилання міжнародне поштове відправлення.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з наведених норм, право на захист виникає у користувача послуг (відправника) у випадку порушення цивільного права, його оспорювання, необхідності захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відправниками міжнародних поштових відправлень наведених у позовній заяві є - ОСОБА_5 , отже позивачка не має права на звернення до суду, оскільки вона не є користувачем послуг/відправником.
Під час розгляду справи встановлено, що вказані в позовній заяві міжнародні поштові відправлення адресатами отримані не були, відправлення відповідно до руху міжнародних поштових відправлень знаходяться на сортувальних центрах Сполучених Штатів Америки і Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.
Позивачем через онлайн сервіс AT «Укрпошта» було подано звернення про розшук даних міжнародних відправлень, за результатом розгляду якого повідомлено, що АТ «Укрпошта» зобов`язується оплатити відшкодування за втрачені звернення.
05.07.2025 і 31.07.2025 року позивач направила претензії на адресу АТ «Укрпошта» про здійснення відшкодування за втрату міжнародних відправлень, які станом на день розгляду справи залишилися без задоволення.
В ході розгляду справи, за даними службової записки між підрозділами АТ «Укрпошта» від 10.02.2026, встановлено, що дії на отримання компенсацій за міжнародні поштові відправлення вчинялися групою осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відповідач також підтвердив, що відсоток втрат міжнародних поштових відправлень по вказаним відправникам є аномально великим, що свідчить про наявність в діях позивача та пов`язаних з позивачем осіб ознак шахрайства. 
В результаті чого, відповідальні працівники відділу звернень АТ «Укрпошта» передали інформацію про ознаки шахрайства з міжнародними поштовими відправленнями до служби поштової безпеки АТ «Укрпошта». Після чого на розгляд Комітету з розгляду звернень щодо виплати відшкодування АТ «Укрпошта» було винесено питання про призупинення виплат відшкодувань по поштовим відправленням, які наведено в позовній заяві. По результатами засідання - Комітетом було прийнято рішення, з метою уникнення необґрунтованих виплат та забезпечення законності дій, подати до Національної поліції заяву (повідомлення) про шахрайські дії ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з метою отримання компенсації за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а виплати по зазначеним міжнародним відправленням в позовній заяві, по яким вже було прийнято рішення - призупинити до моменту розгляду заяви в Національній поліції України. Відповідно до листа Шевченківської окружної Прокуратури міста Києва, за вказаним повідомленням відкрито кримінальне провадження №42025102100000125, наразі відбуваються слідчі дії. Про призупинення виплат позивач був повідомлений листами, що є додатками до позовної заяви. 
Відповідно, судом розглянуто Витяги з протоколів № 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 45, 46 Комітету з розгляду звернень щодо виплати відшкодування АТ «Укрпошта» і встановлено правомірність призупинення виплат відшкодування до моменту отримання офіційного рішення поліції щодо розгляду заяви, поданої службою безпеки АТ «Укрпошта», оскільки, згідно п. 2.9 ст.24 Всесвітньої поштової конвенції Актів ВПС, країни - члени ВПС та призначені оператори не несуть відповідальності за поштові відправлення, якщо в діях відправника вбачаються елементи шахрайства з метою отримання компенсації.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). 
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права, та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які становлять зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, співмірності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність», і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наставати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.
Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.
В ході розгляду справи встановлено, що в діях відправника вбачаються елементи шахрайства та недобросовісної поведінки відносно відповідача, з метою отримання компенсації, за які призначені оператори не несуть відповідальності відповідно до вимог п. 2.9 ст.24 Всесвітньої поштової конвенції Актів ВПС. 
В даному випадку, застосування принципу змагальності виключає можливість застосування концепції негативного доказу.
Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18).
У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. 
Отже в даному випадку наявність позитивних рішень на виплату компенсацій, як негативний доказ не втілюється тим, що в діях позивача наявні ознаки шахрайства, а саме: масова відправка міжнародних відправлень на не існуючі адреси з ціллю отримання компенсацій.
Позивач не надала до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог по всіх міжнародних поштових відправленнях, які наведено в позовній заяві. 
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
Відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати завдані збитки наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність збитків, протиправної поведінки, причинного зв`язку між поведінкою і збитками, вини.
Такий елемент, як наявність збитків, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.
Протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.
Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Згідно міжнародної системи відстеження, усі міжнародні відправлення перетнули митний кордон України, та надійшли на поштові відділення в Сполучених Штатах Америки і Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.
Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).
В результаті розгляду справи встановлено, що зазначені міжнародні поштові відправлення не доставлені адресату, оскільки знаходяться на сортувальних центрах інших іноземних поштових операторів. 
Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, Законом України "Про поштовий зв`язок", Всесвітньою поштовою конвенцією, Статутом Всесвітнього поштового союзу, Регламентом поштової кореспонденції, Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року, та внутрішніми нормативними актами, складеними та прийнятими відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про поштовий зв`язок" послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів. Оператор поштового зв`язку (оператор) - суб`єкт підприємницької діяльності, який в установленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку.
Згідно із статтею 3 Закону України "Про поштовий зв`язок" основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості.
Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості (абзац 2 статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок").
Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (з наступними змінами і доповненнями), міжнародне поштове відправлення з оголошеною цінністю -міжнародне реєстроване поштове відправлення з вкладенням паперів, документів або інших предметів, оцінка вартості яких визначається відправником. Приймання поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються для пересилання.
Статтею 32 Закону України "Про поштовий зв`язок" та пунктом 114 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законами України.
Відповідно до ч. 4 статті 23 Всесвітньої поштової конвенції у випадку втрати, повної крадіжки чи повного пошкодження відправлення з оголошеною цінністю відправник має право на відшкодування, що відповідає сумі оголошеної цінності в СПЗ.
Згідно із ч. 8 статті 23 Всесвітньої поштової конвенції, якщо відшкодування необхідно сплатити за втрату, повну крадіжку або повне пошкодження рекомендованого відправлення, простої посилки чи відправлення з оголошеною цінністю, відправник або, залежно від випадку, адресат має право на відшкодування сплачених ним під час подання відправлення тарифів і зборів, за винятком рекомендованого або страхового збору.
З огляду на статтю 32 Закону України "Про поштовий зв`язок" за втрату (пошкодження) міжнародних поштових відправлень і посилок оператори несуть відповідальність відповідно до вимог актів Всесвітнього поштового союзу та законодавства України. За повну втрату (пошкодження) вкладення посилки з оголошеною цінністю, листа або бандеролі з оголошеною цінністю - відшкодування в розмірі суми оголошеної цінності поштового відправлення та вартості послуг поштового зв`язку.
Із матеріалів справи відомо, що позивач не оголошував цінність міжнародних поштових відправлень. Фіскальних чеків і інших доказів укладення договору з відповідачем не надав.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення з АТ "Укрпошта" відшкодування втрати міжнародних поштових відправлень, будь-яких доказів, які б підтверджували відповідну вартість, розрахунок, суду не надав.
Отже, позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами порушення її прав, як споживача послуг, розміру збитків, а тому позов задоволенню не підлягає.
З огляду на те, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди та вжиття заходів щодо недопущення подібних порушень з боку відповідача в майбутньому є похідними від вимог про захит прав споживачів та стягнення відшкодування, суд відмовляє в задоволенні позову і в цій частині.
У зв`язку із відмовою в задоволенні позову суд на підставі ст. 141 ЦПК України відмовляє і в стягнення судових витрат, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265,268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про захист прав споживачів, стягнення відшкодування та стягнення моральної шкоди - відмовити в повному обсязі. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 

Відповідач: АТ «Укрпошта» адреса: вул. Хрещатик, 22, м. Київ, Київська область, ЄДРПОУ 21560045.

Суддя Ю.О. Матвєєва
09 червня 2026 року