Справа № 485/332/26
Провадження № 2/485/311/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року  м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Квєтка І.А.,
секретар судового засідання Камінський Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м.Снігурівка цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (далі- ТОВ "ФК "Кредит-Капітал") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" (далі - ТОВ "Лінеура Україна") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1160922 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого відповідачці було надано грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором.
17 листопада 2020 між сторонами укладено додатковий договір до договору №1160922, згідно якого, сторони погодили умови продовження користування кредитом.
21 квітня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір факторингу №ККЛУ-21042021, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 23 082,00 грн., з них 6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17082,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Посилаючись на те, що відповідачка не виконала зобов`язання за кредитним договором, кредитні кошти у визначений строк не повернула, просить стягнути вказану заборгованість у загальній сумі 23 082,00 грн. на свою користь, та судові витрати.
21 травня 2026 від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, згідно яких зазначає, що позивачем не доведено належного укладання кредитного договору, фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів, розміру заборгованості. Також позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги до відповідачки. Зазначає, що нарахування відсотків здійснювалося поза межами кредитного договору. Окрім цього вказує, що витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними. Просить застосувати строки позовної давності. /вх.№4766/26 Вх. від 21 травня 2026/.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
Представник позивача Усенко М.І. у позовній заяві просив розглядати справу у відсутність представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомила.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 19 жовтня 2020 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту Товариства з доменним ім`ям (www.credit7.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, був укладений електронний Договір №1160922 (далі - Договір) про надання коштів на умовах споживчого кредиту /а.с.7-зворот-10/.
Згідно умов вказаного договору вбачається, що відповідачці наданий кредит у розмірі 6 000,00 грн. Строк кредиту 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього Договору.
Згідно п.1.3. Договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 Договору.
Згідно п.1.4 Договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить : знижена процентна ставка 0,001% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3.65 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3.договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту (п.1.4.1 договору); стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3.договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.1.4.1.договору для застосування зниженої процентної ставки.
Згідно п.1.5 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 3,65% річних; за стандартною ставкою 693,50% річних.
Згідно п.1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за зниженою процентною ставкою 6018,00 грн.; за стандартною ставкою 9420,00 грн.
Відповідно до п.2.1. Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 .
У пункті 3.1. Договору сторони погодили нарахування процентів на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".
Зазначений договір, графік платежів (додаток №1 до Договору), а також паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: Е211, що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" /а.с.6-11, 14-зворот/.
Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні платіжні рішення" від 07 січня 2026 року, товариство на підставі укладеного договору №ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року з ТОВ "Лінеура Україна", перерахувало 19 жовтня 2020 року 6 000,00 грн на карту НОМЕР_2 , номер транзакції 69761040 /а.с.15-зворот/. Факт перерахування коштів 19 жовтня 2020 року на банківську картку емітовану на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 у розмірі 6000,00 грн. підтверджується повідомленням АТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0.0/7-260309/57066-БТ від 11 березня 2026 року /а.с.52/.
21 квітня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" укладено договір факторингу №ККЛУ-21042021 відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 /а.с.19-22/.
За приписами пункту 6.2.3. договору факторингу №ККЛУ-21042021, права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 договору.
На виконання вимог п.7.2 довогору позивачем надано платіжну інструкцію №29847 від 21 квітня 2021 року, згідно якої позивачем здійснено оплату у розмірі 2 305 259,64 грн. на рахунок ТОВ "Лінеура Україна" /а.с.24/.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року, ТОВ "Лінеура Україна" відступив ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" право вимоги заборгованості до боржника позичальника ТОВ "Лінеура Україна" - ОСОБА_1 за кредитним договором №1160922, в сумі 23 082,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6822,0 грн - сума заборгованості за відсотками; 10260,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками /а.с.23/.
У відповідності до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року, підписаного 21 квітня 2021 року, ТОВ "Лінеура Україна" передало, а ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" прийняло Реєстр Боржників у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року /а.с.23-зворот/.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1160922 від 19 жовтня 2020 станом на 20 квітня 2021 року, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором за період з 19 жовтня 2020 року по 18 березня 2021 складає 23082,00 грн, з яких: 6 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17082,00 грн - сума заборгованості за відсотками /а.с.16-18/.
Досудова вимога позивача від 21 квітня 2021 року про погашення заборгованості за кредитним договором залишена відповідачкою без виконання /а.с.23-зворот/.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Позивач надав суду належні докази на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У своїй постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд зробив висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України).
Відповідачка ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Лінеура Україна", надала свої персональні дані, номер телефону, електронну пошту. 
Відповідачка підписала договір одноразовим ідентифікатором Е211, який 19 жовтня 2020 року було відправлено на належний їй мобільний номер телефону НОМЕР_4 , що підтверджено довідкою про ідентифікацію /а.с.14-зворот/. Відповідачка не заперечила про відповідність її особистих даних в кредитному договорі та підписання нею кредитного договору одноразовим ідентифікатором. За такого є доведеним факт укладення відповідачкою кредитного договору та відповідно й узгодження всіх умов кредитування. 
Відповідачка не надала докази виконання зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, а тому вимоги позивача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором обгрунтовані.
Разом з тим згідно розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 20 квітня 2021 року у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 23 082,00 грн, з яких: 6 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредита, 17 082,00 грн сума заборгованості за процентами за період з 19 жовтня 2020 року по 18 березня 2021 року.
Згідно умов договору №1160922 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, строк договору - 30 днів, дата надання кредиту - 19 жовтня 2020 року по 18 листопада 2020 року - дата повернення коштів. 
На підтвердження продовження строку користування кредитом позивач надав суду додатковий договір до договору №1160922 від 17 листопада 2020 року, згідно якого, ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 погодили умови продовження користування кредитом, зокрема дату повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом - 18 грудня 2020 року, процентну ставку за користування кредитом протягом строку встановленого в п.3.1. додаткового договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У розділі 8 додаткового договору зазначено, що ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом 17.11.2020 13:30:09. Разом з тим, доказів надсилання відповідачці одноразового ідентифікатора позивач суду не надав. Суд двічі ухвалами від 27 травня 2026 року та від 17 червня 2026 року визнавав явку позивача в судове засідання обов"язковою для надання пояснень по суті справи, однак позивач свого представника у судове засідання не забезпечив. Отже, позивач не довів, що додатковий договір до договору №1160922 від 17 листопада 2020 року підписаний відповідачкою та створює для неї правові наслідки у вигляді обов"язку сплати відсотків.
Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові у справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії - до 18 листопада 2020 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість по кредитному договору №1160922 від 19 жовтня 2020 року у розмірі 9420,00 грн., з яких 6000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3420,00 грн. заборгованість за відсотками ((6000 грн. х 1,90% в день) х 30 днів).
Незважаючи на те, що сторона відповідача заперечувала обґрунтованість позовних вимог, нею було заявлено про застосування строків позовної давності, що по суті є несумісним. Між тим, розглянувши дану заяву суд прийшов до наступного.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким було доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту: "під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".
Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності вказаним Законом, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.
Зазначене застосування положень цього Закону України узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, з урахуванням того, що строк позовної давності розпочався у спірних правовідносинах 18 листопада 2020 року, на час звернення позивача з цим позовом до суду станом на 13 лютого 2026 року строк позовної давності не закінчився.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, укладеного ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" з Адвокатським об`єднанням "Апологет" /а.с.27/, детальний опис наданих послуг, відповідно до якого надано послуги: усна консультація Клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год.30 хв, ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год.00 хв., погодження правової позиції Клієнта у справі - 0 год.30 хв., складення позовної заяви з урахуванням правової позиції Клієнта - 3 год.30 хв., подання заяви до суду від імені Клієнта - 1 шт., усього 6 год.30 хв. /а.с.28/, та акт №1310 наданих послуг на суму 8000 грн. /а.с.27-зворот/.
Виходячи із вище викладеного, оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 40,81%, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 264,80 грн. та 1086,52 грн. судового збору, а всього 4 351,32 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (код ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором №1160922 від 19 жовтня 2020 року у розмірі 9 420 грн. (дев"ять тисяч чотириста двадцять грн.00 к), з яких 6000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 3420,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, та 4 351,32 грн. (чотири тисячі триста п"ятдесят одна грн. 32 к) судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 264,80 грн. та 1086,52 грн. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, який відраховується з дати складання повного судового рішення.

Суддя І.А.Квєтка

Дата складення повного судового рішення 03.07.2026.