Справа № 635/7697/24 
Провадження № 2/635/840/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бондаренка І.Е., 
секретаря судового засідання Козлюк Е.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за письмовими матеріалами цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

I. ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2001237352501 від 31.01.2019 у розмірі 56596 грн. 77 коп., з яких 29598 грн. 28 коп. позивач визначив як заборгованість за кредитом, 26998 грн. 49 коп. як заборгованість за процентами, 0 грн. як заборгованість за комісією.

Позивач також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Позивач просив розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за відсутності представника банку.

Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки спір стосується документально підтверджуваних обставин і може бути вирішений на підставі письмових доказів, поданих учасниками справи. Заслуховування усних пояснень не є необхідним, оскільки у справі не порушуються питання, що потребують безпосередньої оцінки достовірності показань чи поведінки сторін. Такий порядок розгляду відповідає положенням ЦПК України та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на усне слухання не є абсолютним, а письмове провадження є допустимим, якщо сторони мали реальну можливість подати свої доводи і докази, а справа може бути належно вирішена за матеріалами справи (рішення у справі Jussila v. Finland).

Відповідач відзиву не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав; однак відсутність відзиву не звільняє позивача від обов`язку доведення підстав та розміру заявлених вимог.

Вирішуючи спір, суд застосовує імперативні приписи законодавства, спрямовані на захист слабшої сторони у споживчих правовідносинах, з власної ініціативи, виходячи з установлених у справі обставин і поданих доказів.

Суд не ініціює витребування доказів та оцінює лише ті матеріали, які подав позивач.

II. ФАКТИ

Документи позивача.

Позивач подав:

позовну заяву;
заяву № 2001237352501 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 31.01.2019;
паспорт споживчого кредиту від 31.01.2019;
копії паспорта відповідача;
копію картки платника податків відповідача;
витяг із публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, нова редакція якої діє з 06.04.2018;
письмову вимогу, у якій банк зазначив заборгованість станом на 04.06.2024 у розмірі 56596 грн. 77 коп.;
виписку по рахунку за період з 31.01.2019 по 04.06.2024;
платіжну інструкцію № 55 від 18.07.2024 про сплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.;
опис вкладення до поштового відправлення;
список згрупованих поштових відправлень;
відомості щодо юридичної особи позивача;
довіреність представника позивача.

Обставини, на які посилається позивач.

Позивач зазначив, що 31.01.2019 між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2001237352501, відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 3000 грн., який пізніше збільшено до 34300 грн.

Позивач зазначив, що відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала платежі до 21.09.2022, однак належним чином зобов`язання не виконала.

Станом на 04.06.2024 позивач визначив заборгованість у розмірі 56596 грн. 77 коп.

Заява на приєднання датована 31.01.2019. У ній зазначено договір № 2001237352501.

У заяві містяться анкетні дані відповідача, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспортні дані та адреса: АДРЕСА_1 .

У заяві зазначено кредитний ліміт 3000 грн.

У заяві зазначено строк кредитування 12 місяців із продовженням кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін.

У заяві зазначено тип процентної ставки: фіксована.

У заяві міститься графічне зображення підпису клієнта та графічне зображення підпису працівника банку.

Паспорт споживчого кредиту.
Паспорт споживчого кредиту датований 31.01.2019.
У паспорті зазначено тип кредиту: кредитна лінія.
Сума кредиту, зазначена в паспорті, становить 3000 грн.
Строк кредитування: 12 місяців.

Мета отримання кредиту: загальні споживчі цілі, у тому числі для оплати за договорами страхування.

Спосіб і строк надання кредиту: шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком.

Пільгова процентна ставка: 0 відсотків річних.
Стандартна процентна ставка: 47,88 відсотків річних.
Тип процентної ставки: фіксована.

Реальна річна процентна ставка за умови користування кредитом поза межами пільгового періоду: 47,88 відсотків річних.

Загальні витрати за кредитом за умови користування кредитом поза межами пільгового періоду: 257 грн. 86 коп.

Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за умови користування кредитом поза межами пільгового періоду: 1257 грн. 86 коп.

Паспорт містить графічне зображення підпису кредитодавця та графічне зображення підпису споживача.

Публічна пропозиція.

Подана публічна пропозиція містить відомості про те, що її нова редакція діє з 06.04.2018.

Оскільки заява на приєднання датована 31.01.2019, подана редакція публічної пропозиції за датою чинності передує даті приєднання відповідача.

Водночас матеріали справи не містять доказів того, яку саме повну редакцію умов, тарифів, додатків та правил банк фактично надав або показав відповідачу до підписання заяви на приєднання, у який спосіб, у який час і в якій незмінній редакції.

Письмова вимога.

Письмова вимога містить посилання на кредитний договір № 2001237352501 та суму заборгованості 56596 грн. 77 коп. станом на 04.06.2024.

У вимозі банк просив погасити заборгованість протягом тридцяти днів з моменту отримання листа.

Матеріали справи містять докази формування поштового відправлення, однак не містять доказів фактичного вручення цієї вимоги відповідачу.

Виписка.

Подана виписка містить записи про операції за різними рахунками, зокрема операції купівлі через платіжний пристрій, перекази коштів, поповнення рахунку, погашення заборгованості за процентами, погашення комісії, нарахування процентів, переведення стандартної заборгованості в прострочену.

Виписка охоплює період з 31.01.2019 по 04.06.2024.

Виписка містить записи про окремі операції, однак не містить зрозумілого для судової перевірки підсумкового поелементного зведення, яке дозволяло б без самостійного перерахунку судом встановити, як саме позивач дійшов до суми 29598 грн. 28 коп. тіла кредиту та 26998 грн. 49 коп. процентів.

III. ПРАВО.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України «особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». У системному зв`язку зі ст. 6 та ч. 2 ст. 627 ЦК України це означає, що свобода договору у сфері споживчого кредитування обмежується імперативними приписами спеціального законодавства. Тому суд при вирішенні спору зобов`язаний застосовувати не лише загальні положення цивільного законодавства, а насамперед, з урахуванням пріоритету спеціальної норми над загальною, спеціальні норми Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію» та законодавства про захист прав споживачів, які визначають обов`язкові вимоги до змісту умов кредитування, порядку електронного укладення договору, інформування споживача та доведеності факту належного доведення таких умов до його відома до моменту укладення договору.

Суд кваліфікує спірні правовідносини як правовідносини у сфері споживчого кредитування, у яких предметом судової перевірки є не лише наявність грошової вимоги як такої, а весь ланцюг юридично значущих дій професійного кредитодавця: переддоговірне інформування споживача, оцінка його кредитоспроможності, доведення індивідуальних умов кредиту, належне оформлення приєднання, фактичне надання кредитних коштів, післяукладене інформування, настання прострочення та правильність і прозорість розрахунку заявленої до стягнення суми. Саме тому у таких спорах суд застосовує імперативні приписи спеціального законодавства з власної ініціативи, оскільки кредит у значенні грошової суми є лише результатом правовідносин, тоді як споживче кредитування є врегульованим законом процесом, кожна істотна ланка якого підлягає перевірці судом.

Закон України «Про споживче кредитування» (ст. 2, 8–11) встановлює обов`язок кредитодавця надати споживачу повну, зрозумілу та персоналізовану переддоговірну інформацію про кредит та його повну вартість, а також до укладення договору здійснити оцінку кредитоспроможності споживача. Ці вимоги формують предмет доказування у спорі про стягнення заборгованості, оскільки стосуються як усвідомленості приєднання, так і відповідальності професійного кредитодавця за прозорість і перевірюваність умов кредиту.

За абз. 2–3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у разі укладення договору в електронній формі кредитодавець зобов`язаний забезпечити передання споживачу одного з оригіналів договору (змін до договору), а також додатків у спосіб, що дозволяє ідентифікувати особу, яка отримала примірник, зокрема із використанням контактних даних, наданих споживачем під час укладення договору. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Саме доведеність такого передання у належний спосіб є складовою доведення належного інформування та усвідомленості приєднання.

Частина 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає умови дострокового повернення споживчого кредиту: кредитодавець має діяти у встановленому законом порядку, зокрема шляхом належного повідомлення споживача та надання строку для усунення порушення, якщо закон пов`язує з цим можливість вимоги дострокового повернення. Доведеність такого повідомлення та дотримання процедури входить до предмета доказування у разі, якщо позовні вимоги обґрунтовуються достроковістю виконання.

Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» визначає особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит і встановлює обмеження щодо застосування неустойки та інших платежів у разі прострочення (зокрема, граничні розміри пені, загальне обмеження сукупної неустойки та інших платежів, а також заборону застосування штрафу і пені за одне й те саме порушення). У спорах про стягнення заборгованості це означає, що кредитодавець (або правонаступник) зобов`язаний надати прозорий, поелементний та перевірюваний розрахунок нарахувань із чітким розмежуванням тіла кредиту, процентів, комісій та санкцій, із зазначенням конкретних періодів і підстав нарахування, без “накладання” кількох видів відповідальності за один і той самий період.

Частина 4 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює особливий режим для мікрокредиту, однак не звільняє кредитодавця від обов`язків щодо переддоговірного інформування, оцінки кредитоспроможності, належного оформлення договору та доведення передання споживачу примірника договору і додатків.

Закон України «Про захист прав споживачів» (ст. 19) забороняє нечесну (оманливу) підприємницьку практику. Для суду це має значення як орієнтир оцінки добросовісності кредитодавця та прозорості його доказової бази: споживач не може бути поставлений у становище, коли реальні умови кредиту, повна вартість і механізм нарахувань не піддаються перевірці судом.

Стаття 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС закріплює напрям високого рівня захисту прав споживачів та узгодження підходів із правом Європейського Союзу. У цій площині суд враховує як орієнтир підходи Суду Справедливості ЄС (зокрема у справі Radlinger та інших) щодо необхідності забезпечення дієвості захисту споживача і перевірки дотримання імперативних вимог про інформування та повну вартість кредиту, незалежно від процесуальної активності слабшої сторони.

Норматив Національного банку України № 199 у межах цієї справи має значення як підтвердження того, що професійний кредитодавець повинен організувати свої процедури так, щоб зберігати та подавати докази належного укладення, супроводу і виконання договорів.

За ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89 ЦПК України кожна сторона доводить обставини, на які посилається, суд оцінює належність, допустимість, достовірність і достатність доказів, а ризик недоведеності несе сторона, яка заявляє відповідну вимогу.

IV. ОЦІНКА СУДУ.

Суд враховує, що перевірка вимог про стягнення заборгованості за споживчим кредитом передбачає послідовне з`ясування трьох взаємопов`язаних питань: які саме обставини входять до предмета доказування, чому ці обставини мають істотне значення для захисту прав споживача та якими доказами вони повинні підтверджуватися відповідно до законодавства про споживче кредитування та діяльність професійних кредиторів.
Суд виходить із того, що справа про стягнення заборгованості за споживчим кредитом не може розглядатися відокремлено від усієї процедури споживчого кредитування у конкретній справі. Заявлена до стягнення сума є лише кінцевим результатом попередніх юридично значущих дій кредитодавця: належного інформування споживача, визначення індивідуальних умов кредиту, оформлення приєднання, фактичного надання кредитних коштів, супроводу договору, фіксації прострочення та формування прозорого розрахунку. Тому суд перевіряє не тільки арифметичний підсумок вимог, а й доведеність кожної істотної ланки, від переддоговірного інформування до розрахунку боргу, без якої заявлений борг не може вважатися належно підтвердженим.
Суд виходить із того, що у сфері споживчого кредитування усвідомлена згода споживача є ключовою умовою правомірності покладення на нього грошового зобов`язання, що узгоджується з підходами Суду Європейського Союзу та Європейського суду з прав людини, які вимагають реальної поінформованості особи про економічні наслідки прийнятого рішення. Така згода не презюмується з факту підписання документів і підлягає перевірці судом за сукупністю об`єктивних критеріїв, зокрема: видимості ризику до приєднання, індивідуалізації умов, часової узгодженості документів, належного підтвердження волевиявлення, прозорості механізму формування боргу та передбачуваності його наслідків. За відсутності доведеності цих критеріїв суд не має підстав вважати, що споживач надав усвідомлену згоду на відповідні фінансові наслідки.
Суд враховує, що діяльність із надання споживчих кредитів є професійною та регульованою діяльністю на ринку фінансових послуг. Відповідно до Законів України «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про організацію формування та обігу кредитних історій», «Про банки і банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України від 11.06.2018 № 64 «Про затвердження Положення про організацію системи управління ризиками в банках України та банківських групах», Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2023 № 199, Постанови Правління Національного банку України від 30.06.2016 № 351 «Про затвердження Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями» та інших нормативно-правових актів Національного банку України щодо управління ризиками, обліку операцій та зберігання інформації, професійний кредитор зобов`язаний формувати, вести та зберігати кредитну документацію (справу/досьє) щодо кожного кредитного зобов`язання. Такий обов`язок є імперативним та становить невід`ємну складову належної та добросовісної підприємницької практики на ринку споживчого кредитування. Кредитна справа (досьє) може вестися у паперовій або електронній формі залежно від організації діяльності кредитора, однак незалежно від форми ведення вона повинна забезпечувати можливість перевірки всіх істотних етапів кредитних правовідносин, зокрема ідентифікації споживача, оцінки його кредитоспроможності, укладення договору, фактичного отримання кредитних коштів, належності платіжного засобу позичальнику, обліку заборгованості, управління кредитним ризиком, супроводження кредитного активу та подальшого відступлення права вимоги. Відомості щодо фактичного отримання споживачем кредитних коштів є складовою такої кредитної справи/досьє та повинні існувати незалежно від виникнення судового спору. За таких умов суд оцінює докази, що походять із кредитної справи/досьє або повинні були бути сформовані та збережені у її складі. Водночас судовий розгляд не призначений для створення, доповнення чи формування тих складових кредитної справи (досьє), які професійний кредитор був зобов`язаний сформувати та зберігати під час здійснення своєї господарської діяльності. Саме по собі посилання на відсутність таких відомостей, необхідність їх додаткового отримання або неможливість їх подання до суду не узгоджується з моделлю належної та добросовісної підприємницької практики професійного кредитора, для якого формування та ведення кредитної справи/досьє є імперативним обов`язком, а не дією, що здійснюється лише у зв`язку з виникненням судового спору.
Відсутність у кредитора відомостей, які за своєю природою повинні міститися у кредитній справі/досьє, не може розглядатися як звичайний процесуальний недолік, що усувається шляхом звернення до суду. 
Суд не може використовуватися як інструмент формування кредитної справи (досьє), усунення недоліків її ведення або отримання відомостей, які професійний кредитор був зобов`язаний мати та зберігати у межах своєї звичайної господарської діяльності. Протилежний підхід фактично означав би перекладення на суд частини функцій професійного кредитора та використання судового механізму як елемента процесу кредитування, управління кредитним ризиком і документального супроводження кредитного активу, що не належить до компетенції суду.

Характер правовідносин і тип кредиту.

Суд встановив, що подані документи свідчать про оформлення кредитної картки з відновлювальною кредитною лінією.

Тип кредиту за паспортом споживчого кредиту: кредитна лінія.

Сума кредитного ліміту, прямо зазначена у заяві та паспорті споживчого кредиту від 31.01.2019, становить 3000 грн.

Строк кредитування, прямо зазначений у заяві та паспорті, становить 12 місяців із можливістю продовження.

Реальна річна процентна ставка, прямо зазначена у паспорті, становить 47,88 відсотків річних.

Пільгова процентна ставка, прямо зазначена у паспорті, становить 0 відсотків річних.

Мікрокредитом ці правовідносини суд не кваліфікує, оскільки з поданих матеріалів прямо випливає кредитна лінія з лімітом 3000 грн. та строком 12 місяців.

Графічні підписи сторін.

Суд встановив, що заява на приєднання та паспорт споживчого кредиту містять графічні зображення підписів клієнта та представника банку.

Переддоговірне інформування.

Переддоговірне інформування частково доведено лише в межах паспорта споживчого кредиту від 31.01.2019.

Паспорт містить дані про суму кредиту 3000 грн., строк 12 місяців, пільгову ставку 0 відсотків річних, стандартну ставку 47,88 відсотків річних, реальну річну процентну ставку 47,88 відсотків річних, орієнтовну загальну вартість кредиту та порядок погашення.

Водночас переддоговірне інформування не доведено у частині збільшення кредитного ліміту до 34300 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів вручення або доведення до відповідача персоналізованої інформації про новий ліміт, нову економічну межу ризику, новий обсяг можливої заборгованості та наслідки користування збільшеним лімітом.

Оцінка кредитоспроможності.

Оцінка кредитоспроможності відповідача не доведена.

Матеріали справи не містять документів, які підтверджують, що банк до встановлення кредитного ліміту або до його подальшого збільшення перевірив доходи, витрати, боргове навантаження чи інші обставини, необхідні для оцінки кредитоспроможності споживача.

Посилання в загальних умовах на право або можливість банку проводити аналіз не є доказом того, що банк фактично провів таку оцінку щодо конкретної відповідачки.

Індивідуальна оферта та істотні умови.

Індивідуальна оферта доведена лише частково.

Заява на приєднання та паспорт споживчого кредиту дозволяють встановити первісний кредитний ліміт 3000 грн., строк 12 місяців, тип кредиту, процентну ставку та окремі умови користування кредитною карткою.

Індивідуальна оферта не доведена в частині збільшення кредитного ліміту до 34300 грн., оскільки матеріали справи не містять індивідуальної заяви відповідача про збільшення ліміту, окремої пропозиції банку, доказів її отримання відповідачем, змісту повідомлення про збільшення ліміту та доказів згоди відповідача саме на такий новий економічний ризик.

Належний акцепт.

Належний акцепт доведено лише щодо підписання заяви на приєднання від 31.01.2019 та паспорта споживчого кредиту на суму 3000 грн.

Належний акцепт збільшення кредитного ліміту до 34300 грн. не доведено.

Позивач посилається на умови публічної пропозиції про можливість зміни кредитного ліміту шляхом надсилання повідомлення на номер мобільного телефону. Однак матеріали справи не містять самого повідомлення, дати його надсилання, змісту повідомлення, підтвердження доставки, підтвердження відкриття або ознайомлення відповідача, а також доказів того, що після отримання такого повідомлення відповідач здійснила операцію саме як підтвердження згоди на збільшений ліміт.

Службові записи про події прийняття умов, підтвердження і доставку повідомлень

Не доведено.

Матеріали справи не містять службових записів банку про прийняття умов, підтвердження одноразовими кодами, доставку повідомлень, дату та час відправлення повідомлень, технічні параметри пристрою, каналу зв`язку або інші дані, які дозволяли б суду перевірити факт і зміст електронної взаємодії банку зі споживачем.

Фіксація редакції документів, показаних до приєднання

Не доведено у повному обсязі.

Подана публічна пропозиція має дату чинності 06.04.2018, тобто формально передує заяві від 31.01.2019. Однак матеріали справи не містять доказів того, що саме цю повну редакцію публічної пропозиції, усі додатки та тарифи банк показав або надав відповідачу до підписання заяви.

Матеріали справи не містять фіксації редакції документів, показаних споживачу до приєднання, із зазначенням дати, часу, номера редакції та контрольного цифрового відбитка даних.

Ризик невизначеності редакцій несе професійний кредитодавець.

Електронна модель доказування і роздруківки.

Позивач подав матеріали в електронний спосіб звернення до суду, однак такий спосіб подання сам по собі не робить подані документи первинними електронними доказами.

Надані матеріали є сканованими або роздрукованими документами, частина яких містить графічні зображення підписів.

Якщо банк посилається на дистанційне обслуговування, зміну ліміту через повідомлення та підтвердження згоди поведінкою клієнта, він повинен подати первинні дані про відповідні події, а не лише загальну умову договору про те, що така модель можлива.

Суд не може підміняти відсутні докази припущенням про звичайну практику банку.

Фактична видача кредиту.

Фактичне користування карткою та проведення операцій за рахунком частково підтверджуються випискою.

Однак тіло кредиту у сумі 29598 грн. 28 коп. не доведено належним чином як самостійний предмет стягнення.

Причина полягає не в тому, що виписка взагалі відсутня, а в тому, що подана виписка не дає суду можливості без самостійного банківського перерахунку встановити, які саме операції становлять кредитні кошти, які операції здійснювалися за рахунок власних коштів відповідача, які суми погашали тіло кредиту, які суми погашали проценти, а які суми банк відніс до інших внутрішніх рахунків.

Для кредитної лінії тіло кредиту доводиться не підсумковою цифрою, а перевірюваними даними про кожне кредитне використання, кожне погашення і залишок після кожної операції.

Позивач заявив до стягнення 29598 грн. 28 коп. тіла кредиту, однак первісно погоджений ліміт становив 3000 грн. Заявлена сума тіла істотно перевищує первісний ліміт, а збільшення ліміту до 34300 грн. належними доказами не підтверджене.

Тому суд не має підстав вважати доведеним тіло кредиту у заявленому розмірі.

Автентичні виписки без змішування кредитних зарахувань із власними коштами.

Не доведено у достатньому для стягнення обсязі.

Виписка містить записи про рух коштів, але вона змішує різні типи операцій: покупки, перекази, поповнення, погашення процентів, погашення комісії, нарахування процентів, переведення заборгованості у прострочену.

Позивач не подав окремого зрозумілого поопераційного розрахунку, у якому кожна операція була б віднесена до конкретного елемента заборгованості та показувала б залишок тіла кредиту після кожного платежу.

Суд не повинен самостійно будувати банківський розрахунок замість позивача.

Післяукладене інформування.

Не доведено.

Матеріали справи не містять доказів регулярного післяукладеного інформування відповідача про стан заборгованості, розмір мінімального платежу, строки оплати, нараховані проценти, зміну ліміту, прострочення або наслідки прострочення у спосіб, який дозволяє ідентифікувати отримання такої інформації відповідачем.

Прострочення та дострокова вимога.

Прострочення як внутрішній обліковий факт у виписці частково відображене, однак дотримання процедури дострокової вимоги не доведено.

Письмова вимога містить посилання на ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» та суму 56596 грн. 77 коп.

Проте матеріали справи не містять доказу фактичного вручення цієї вимоги відповідачу. Опис вкладення та список поштових відправлень підтверджують оформлення поштового відправлення, але не підтверджують отримання відповідачем вимоги та початок перебігу строку для усунення порушення.

Поелементний розрахунок.

Поелементний розрахунок не доведено у достатньому для задоволення позову обсязі.

Позивач зазначив три підсумкові елементи: 29598 грн. 28 коп. тіло кредиту, 26998 грн. 49 коп. проценти, 0 грн. комісія.

Однак матеріали справи не містять такого розрахунку, який дозволяє перевірити кожний день, період, ставку, базу нарахування, залишок тіла кредиту, порядок погашення та перехід сум між строковою і простроченою заборгованістю.

За відсутності прозорого розрахунку суд не має підстав стягувати ані проценти, ані тіло кредиту у заявленому розмірі.

Відсутність накладання кількох санкцій за один період

Не доведено.

Позивач заявив до стягнення тіло кредиту та проценти, комісію визначив як 0 грн.

Разом з тим подані виписки містять різні види внутрішніх облікових операцій, зокрема щодо комісії та процентів. Позивач не надав такого розрахунку, який дозволяє суду перевірити, що нарахування не дублюють одне одного та не створюють подвійного економічного навантаження за один і той самий період.

Межа усвідомленої згоди.

Суд виходить із того, що у сфері споживчого кредитування усвідомлена згода споживача є не формальним підписом під набором документів, а підтвердженням того, що споживач до приєднання побачив реальний економічний ризик, розмір можливого боргу, вартість кредиту, строки, проценти, наслідки прострочення та межі відповідальності.

Ризик стає видимим не тоді, коли його описали, а тоді, коли його неможливо не побачити.

У цій справі межа усвідомленої згоди відповідача належно підтверджена лише щодо первісного ліміту 3000 грн., зазначеного у заяві та паспорті споживчого кредиту.

Однак позивач просить стягнути тіло кредиту 29598 грн. 28 коп. та проценти 26998 грн. 49 коп. Таке стягнення виходить за межі первісно видимого для споживача економічного ризику та ґрунтується на збільшенні ліміту, яке позивач належними доказами не підтвердив.

Сам факт кредитної лінії або граничний ліміт, на який банк посилається у позові, не є згодою споживача на будь-який борг.

Доводи позивача та їх оцінка

Позивач доводив, що 31.01.2019 між сторонами укладено кредитний договір № 2001237352501. Суд приймає цей довід лише в частині того, що матеріали містять заяву на приєднання та паспорт споживчого кредиту з графічними зображеннями підписів і первісним лімітом 3000 грн.

Позивач доводив, що відповідачу видано кредитну картку з лімітом 3000 грн., який надалі збільшено до 34300 грн. Суд приймає довід лише в частині первісного ліміту 3000 грн. Збільшення ліміту до 34300 грн. суд вважає недоведеним, оскільки позивач не подав доказів повідомлення відповідача про таке збільшення, доставки такого повідомлення та згоди відповідача на новий економічний ризик.

Позивач доводив, що відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала платежі до 21.09.2022. Суд враховує, що виписка містить операції користування карткою та платежі. Однак сама наявність операцій не замінює поелементний розрахунок заявленого тіла кредиту, процентів і залишку боргу.

Позивач доводив, що заборгованість станом на 04.06.2024 становить 56596 грн. 77 коп. Суд цей довід відхиляє як недоведений у заявленому розмірі, оскільки позивач не подав прозорого розрахунку, який дозволяє перевірити формування цієї суми.

Позивач доводив, що направив відповідачу письмову вимогу. Суд встановив, що матеріали містять письмову вимогу та докази оформлення поштового відправлення. Однак матеріали не містять доказів фактичного вручення вимоги відповідачу.

Позивач доводив, що строки позовної давності дотримані. Суд не робить окремого висновку про пропуск позовної давності, оскільки відповідач не заявила про її застосування, а підставою відмови у позові є недоведеність заявлених вимог по суті.

Доводи відповідача та їх оцінка
Відповідач не подала відзив, письмові пояснення або докази.
Суд не може покладати на відповідача негативні наслідки лише через її процесуальну пасивність, оскільки обов`язок доведення позову покладається на позивача.

V. ВИСНОВКИ.

Інститут споживчого кредитування має суспільну вагу, оскільки забезпечує доступ громадян до фінансових послуг і водночас впливає на довіру до фінансової системи та порядок на ринку фінансових послуг. Саме тому захист споживача у кредитних правовідносинах суд розглядає як складову публічного порядку: держава встановила для фінансових установ як професійних кредиторів підвищені вимоги прозорості, відповідального надання кредиту та перевірності нарахувань, бо для них кредитування є підприємницькою практикою. У цьому значенні “публічний порядок” означає не абстрактну категорію, а вимогу забезпечити дію обов`язкових правил поведінки професійного кредитодавця на ринку фінансових послуг, встановлених законом для захисту слабшої сторони та для підтримання фінансового порядку. У такій моделі професійний кредитор зобов`язаний дотримуватися не окремих зручних положень, а законодавства про споживче кредитування у його цілісності, підтверджуючи це належними доказами. Тому суд не погоджується з формулою, за якою “наявність підсумкової суми боргу сама по собі автоматично означає стягнення всіх нарахувань”, а перевіряє, чи кредитодавець виконав обов`язкові вимоги, спрямовані на прозорість умов і реальну поінформованість споживача. Якщо позивач не довів виконання таких вимог або не надав перевірного розрахунку, суд має підстави відмовити у позові повністю чи частково навіть без заяв слабшої сторони, оскільки рішення у таких справах впливає не лише на приватний інтерес сторін, а й на суспільний інтерес у підтриманні фінансового порядку та недопущенні практик, що підривають довіру до ринку фінансових послуг.

Вимога надати докази виконання кредитодавцем обов`язкових правил споживчого кредитування не є надмірним стандартом і не створює для фінансової установи непропорційного тягаря доказування. Професійний кредитор сам обирає масову модель укладення та супроводу договорів, формує умови продукту, організовує процедури приєднання, ідентифікації клієнта, доведення інформації, надсилання примірника договору та повідомлень, а також веде облік операцій і нарахувань. Саме тому він об`єктивно зобов`язаний мати і зберігати первинні дані, які підтверджують виконання цих процедур у конкретній справі, і саме ці дані становлять звичайний зміст його ділової організації та внутрішнього контролю. За відсутності таких доказів суд не може підміняти їх припущеннями, оскільки це означало б перекласти ризик недокументованої підприємницької практики на споживача та легалізувати нарахування, перевірюваність яких не забезпечена.

Суд дійшов висновку, що позивач частково довів факт оформлення 31.01.2019 заяви на приєднання та паспорта споживчого кредиту з первісним кредитним лімітом 3000 грн.

Водночас позивач не довів повний ланцюг споживчого кредитування, необхідний для стягнення заявленої заборгованості у розмірі 56596 грн. 77 коп.
Суд вважає недоведеними такі істотні ланки:
оцінку кредитоспроможності відповідача;
належне доведення збільшення кредитного ліміту до 34300 грн.;
отримання відповідачем повідомлення про збільшення ліміту;
згоду відповідача на нову межу економічного ризику;
фіксацію редакцій документів, показаних відповідачу до приєднання;
післяукладене інформування;
фактичне вручення письмової вимоги;
поелементний і перевірюваний розрахунок заявленого боргу;
можливість відокремити тіло кредиту від процентів, комісій, внутрішніх перенесень і платежів без самостійного банківського перерахунку судом.

Оскільки позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами повний ланцюг споживчого кредитування як юридично значущий процес, суд не має підстав вважати доведеним його результат у вигляді заявленої заборгованості.

Підстав для стягнення лише тіла кредиту суд також не встановив, оскільки заявлене тіло кредиту 29598 грн. 28 коп. істотно перевищує первісно підтверджений ліміт 3000 грн., а збільшення ліміту та поопераційне формування такого залишку належними доказами не підтверджені.

Навіть якщо припустити фактичне користування відповідачем кредитною лінією у певний період, це саме по собі не доводить існування станом на дату звернення до суду непогашеного залишку тіла кредиту у конкретному розмірі. Подані виписки не дозволяють встановити, які саме операції здійснювалися за рахунок кредитних коштів, які — за рахунок власних коштів відповідача, які платежі погашали тіло кредиту, а також чи не був первісний кредитний ліміт фактично погашений у попередні періоди користування рахунком. За відсутності прозорого поопераційного розрахунку залишок непогашеного тіла кредиту суд вважає недоведеним.

Відмова у задоволенні позову з підстав недоведеності заявлених вимог не позбавляє позивача права звернутися до суду з іншими вимогами або з вимогами з іншим предметом чи підставами, за умови подання належних доказів та дотримання вимог закону. Такий висновок не змінює обов`язковості та остаточності цього рішення щодо вирішеного предмета спору.

VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

За ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати позивача покладаються на позивача.
Підстав для стягнення судового збору з відповідача немає.

Керуючись ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. 2, 8, 9, 10, 11, абзацами другим і третім ч. 1 ст. 13, ч. 4 ст. 16, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 415 Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 56596 грн. 77 коп., з яких 29598 грн. 28 коп. як заборгованість за кредитом, 26998 грн. 49 коп. як заборгованість за процентами, — відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. залишити за Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк».

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829, адреса: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, 04070.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя:        І.Е. Бондаренко