Справа № 127/32539/25
Провадження № 22-ц/801/1399/2026
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

30 червня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В., 
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В.М., повний текст якого складено 20 березня 2026 року
у справі №127/32539/25
за заявою  ОСОБА_1 (заявниця)
за участю ІНФОРМАЦІЯ_1 (заінтересована особа)
про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,-
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, залучивши до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку обґрунтувала тим, що її рідний дядько ОСОБА_2 постійно та щомісячно надавав їй фінансову допомогу та матеріально утримував її навіть під час проходження військової служби у лавах ЗСУ, оскільки вона на той час була непрацездатною. 07.02.2023 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу за мобілізацією та під час виконання бойового завдання в Курській області ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув.
За вказаних обставин просила суд, встановити факт її перебування на утриманні дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням заявниця ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість судового рішення та неповне встановлення судом усіх обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення заяви.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявницею доведено факт систематичного перебування на утриманні дядька, кошти, які ним направлялись на її картковий рахунок були її джерелом доходу і це підтверджено відповідними доказами, проте залишилось поза увагою суду. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Від заінтересованої особи відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 червня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 22 червня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду. 
Заявниця ОСОБА_1 , судова повістка-виклик якій надіслана за адресою, вказаною нею в апеляційній скарзі, повернулася із відміткою відділення зв`язку про відсутність особи за цією адресою, а відтак вона відповідно до частини 3 статті 130 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час, дату і місце судового засідання. 
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. 
Клопотання апелянта про витребування з Публічного акціонерного товариства акціонерного банку Укргазбанк інформації про клієнта ОСОБА_2 в частині перерахування коштів на банківські рахунки ОСОБА_1 в період з 27.10.2023 по 18.12.2024 до задоволення не підлягає, так як заявник не заявляла такого клопотання в суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 12 грудня 2002 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до свідоцтва про одруження дошлюбне прізвище матері заявниці “ ОСОБА_5 ”.
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено запис № 3166 .
Відповідно до сповіщення сім`ї № 1353 від 15.02.2025 року, матір заявниці ОСОБА_4 повідомлено, що її брат, солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_3 з 07.02.2023 року, який вважався зниклим безвісти 28.01.2025 року неподалік н.п. Миколаєво-Дар`їно, Суджанського району, Курської області, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 18.02.2025 Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в н.п. Миколаєво-Дар`їно, Суджанського району, Курської області, російської федерації смерть настала у зоні військових дій.
Із довідки про трудовий та страховий стаж Пенсійного фонду України вбачається, що страховий загальний стаж ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 30.09.2025 років: років – 0, місяців – 8, днів – 6. 
Із довідки АТ «Універсал банк» про рух коштів по карті від 25.05.2025 року, вбачається: клієнт ОСОБА_1 , рахунок: НОМЕР_5 , деталі операції: VOLODYMYR, сума за період з 27.10.2023 по 18.12.2024 років – 61 800 грн.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд виходив із того, що заявниця не довела систематичне та повне утримання її дядьком ОСОБА_2 , відсутність інших джерел доходів крім допомоги померлого. 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали цивільної справи, дійшла таких висновків.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин; 2) перебування фізичної особи на утриманні.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні дядька ОСОБА_2 з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю останнього на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статті 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю.
в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;
г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 .
Положеннями пункту 5 Порядку № 975 регламентовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України), а утриманці - відповідно до Закону № 2262-XII.
У пункті 10 Порядку № 975 визначено перелік документів, які подають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога.
Зокрема, передбачено, що особи, які не були членами сім`ї загиблого, але перебували на його утриманні, додають до заяви рішення суду або нотаріально посвідчений правочин, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Як уже зазначалося, для цілей визначення того, чи є особа утриманцем у розумінні чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, необхідно встановити, чи має така особа право на призначення пенсії в разі втрати годувальника за приписами Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 3-1 за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються, зокрема, рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
Отже, як Порядком № 975, так і Порядком № 3-1 передбачено подання особою, яка перебувала на утриманні, відповідного судового рішення про встановлення цього юридичного факту.
За таких підстав факт перебування заявника на утриманні ОСОБА_6 має значення для отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яку може бути призначено та виплачено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі №584/1166/15-ц вказав про те, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні суду необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога особою, яка надавала йому утримання.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні.
Утримання може бути повним або частковим. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування.
Таким чином, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування.
Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надані ОСОБА_1 та досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що вона перебувала на повному та постійному утриманні загиблого дядька ОСОБА_2 .
Так, заявниця як і на момент смерті свого дядька, так і на даний час є повнолітньою та працездатною.
Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять даних щодо неможливості заявниці працевлаштуватись, неможливості звернення до управління праці чи центру зайнятості щодо отримання соціальних допомог тощо. 
В заяві про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 , ОСОБА_7 зазначала, що цей факт підтверджується довідкою АТ «Універсал банк» про рух коштів на належній їй банківській картці, на яку ОСОБА_6 здійснював переказ коштів за період з період з 27.10.2023 по 18.12.2024 в сумі 61 800 грн.
Проте вказана довідка свідчить про надходження коштів рух від особи на ім`я Volodymyr і у ній відсутні відомості про призначення платежів (утримання, допомога, тощо), а також не встановлено, що кошти були спрямовані ОСОБА_2 саме для ОСОБА_1 , а не, наприклад, для їх збереження, з метою розпорядження ними ним самим, або ж для передачі рідній сестрі.
Крім цього, матеріали справи взагалі не містять доказів щодо отримання доходів ОСОБА_2 до моменту проходження військової служби за мобілізацією, а відтак і, можливості та необхідності забезпечувати утримання своїй племінниці, як і немає доказів про наявність (відсутність) доходів та майна у заявниці.
Відтак жодних доказів, які б підтверджували належність ОСОБА_1 до категорії непрацездатних осіб, що мають право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суду не надано.
Сама лише наявність факту допомоги з боку загиблого дядька не є достатньою підставою для визнання заявниці утриманкою, оскільки відсутня перша обов`язкова умова: її непрацездатність. При цьому сам факт того, що заявниця протягом тривалого часу не мала постійного доходу, не може свідчити про її непрацездатність у розумінні закону, а лише підтверджує, що вона фактично не працювала. Відповідно, відсутність доходу не ототожнюється з відсутністю працездатності та не створює підстав для надання статусу утриманця.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування її на утриманні загиблого рідного дядька ОСОБА_2 , одержання від нього допомоги, яка була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів до її існування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
За вказаних підстав порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат
По справі відсутні підстави для перерозподілу чи відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2026 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий     І.М. Стадник

Судді      Ю.Б.Войтко

М.В. Матківська