ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/30757/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року (суддя М.М. Бухтіярова) у справі № 160/30757/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 101 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна грошового компенсація не розрахована відповідачем належним чином.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. 
Суд першої інстанції з`ясував, що доказів того, що до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток позивачу включалась додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції зауважив, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, відповідно до довідок про доходи, що містяться в матеріалах справи, виплачувалася позивачу протягом травня 2022 року – лютого 2023 року, травня 2023 року – листопада 2023 року, червня 2024 року – серпня 2024 року, листопада 2024 року – грудня 2024 року, тож указана додаткова винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні відпусток.
На переконання суду першої інстанції, відповідач при обрахунку позивачеві грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток мав керуватись чинною станом на 17.12.2024 (дата виключення позивача зі списків особового складу частини) нормою пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260, яка не містила жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції хибно не дослідив чи отримував позивач додатку винагороду згідно постанови КМУ №168 безперервно та в однаковому розмірі на дату звільнення, що є визначальним для застосування п.6 розділу ХХХІ Порядку №260. Зауважує, що факт виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови №168 без постійного характеру підтверджує зміст довідки про доходи №633 від 28.04.2025 року.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 №352, солдата позивача, водія відділення охорони та оборони роти охорони та оборони, звільненого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від « 09 грудня 2024 року № 101-РС у запас на підставі підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за наявністю інвалідності, вважати таким, що справи та посаду здав, з 17 грудня 2024 року виключений із списків особового складу частини та знятий зі всіх видів забезпечення.
У наказі Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2024 №352, окрім іншого, вказано, виплатити позивачу грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік у сумі 16023,11 грн., за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік у сумі 20899,73 грн., за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік у сумі 13933,14 грн., а також грошову компенсацію за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2023 рік у сумі 9753,19 грн. та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2024 рік у сумі 9753,19 грн.
22.04.2025 адвокатом в інтересах позивача було направлено до Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит, в якому вона просила:
-надати довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби у військовій частині з урахуванням відомостей про нарахування додаткової грошової винагороди;
-надати інформацію, чи було враховано додаткову грошову винагороду, отриману позивачем при обрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткову відпустки за 2021-2024 рр.;
-надати інформацію про період, який взято було для обрахування розміру місячного грошового забезпечення для визначення одноденного розміру грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані відпустки у 2022-2024 рр.
Листом від 28.04.2025 №631 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, не була включена до розрахунку компенсації за невикористану відпустку. Відповідно п.6 Розділу XXXI наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» до розрахунку компенсації за невикористану відпустку було взято грошове забезпечення за останньою посадою з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення станом на дату звільнення.
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
У статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260 в редакції станом на час спірних правовідносин).
Пункт 6 розділу XXXI цього порядку визначає, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Скаржник наполягає, що розрахунок грошової компенсації згідно п. 6 розділу XXXI Порядку №260 у спірному випадку правомірно здійснено без урахування винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі № 580/9551/23 сформував висновок, відповідно до якого пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 р. чітко і однозначно передбачив, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою військовослужбовця, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану. Також, Верховний Суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
В свою чергу, що стосується умов обчислення розміру компенсації за невикористані військовослужбовцем дні оплачуваної відпустки, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23 констатував, що пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Отож при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Колегія суддів зауважує, що при розрахунку компенсації за невикористані військовослужбовцем дні відпустки враховується сума винагороди, що передбачена постановою КМУ №168, за умови отримання її військовослужбовцем перед звільненням. Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.
В свою чергу, як правильно дослідив суд першої інстанції, матеріали справи містять докази того, що позивач перед звільненням з військової служби та на дату розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпусток отримував додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.
Таким чином, в спірному випадку наявна умова для розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням суми винагороди, що передбачена постановою КМУ №168, адже позивач її отримував перед звільненням.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. Зворотні аргументи скаржника є безпідставними.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2026 року у справі № 160/30757/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 18.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров