Справа № 462/3144/26 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М. 
Провадження № 33/811/880/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року  Львівський апеляційний суд у складі: 

судді – Гончарук Л.Я., 

з участю особи, яка притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката Ділая М.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП за апеляційною скаргою захисника адвоката Ділая М.П. на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2026 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2026 року

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 665 грн 60 коп. судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 27.02.2026 о 13 год 00 хв на вул. Широка, 85 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди та не повідомив підрозділ поліції, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
На постанову судді захисник адвокат Ділай М.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді щодо ОСОБА_1 змінити в частині призначення адміністративного стягнення та накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що суддею не враховано належним чином пояснення ОСОБА_1 щодо встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди, зокрема і те, що малолітня ОСОБА_2 самостійно без нагляду дорослих перебігла проїжджу частину дороги по пішохідному переходу, що заборонено п.4.14(б), п.4.14(в) ПДР. 
Окрім цього зауважує, що під час судового засідання за вказівкою судді секретар судового засідання зв`язалась з мамою дитини –  ОСОБА_3 , яка суду повідомила, що претензій до водія ОСОБА_1 не має.
Зазначає, що ОСОБА_1 у судовому засіданні було подано клопотання, у якому останній визнав свою вину, щиро розкаявся та висловив жаль з приводу скоєного, є особою з інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим потребує автомобіль для щоденного користування, та просив накласти на нього стягнення у вигляді штрафу.
Звертає увагу, що відповідно до листа УПП у Львівській області від 15.05.2026 № 243аз/41/12/02-2026  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався.
Стверджує, що при отриманні інформації з поліції про реєстрацію даної події ОСОБА_1 відразу прибув на місце ДТП та виконав усі необхідні дії за вказівкою поліцейських для встановлення обставин справи.
Заслухавши виступ захисника адвоката Ділая М.П., пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що таку слід задоволити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, що в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з цим, при накладенні адміністративного стягнення суддею не в повній мірі були враховані положення ст. 33 КУпАП.
Відповідно до вимог даної норми закону при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.
Санкція ст. 122-4 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
У судовому засіданні захисник адвокат Ділай М.П. просив змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення. Пояснив, що ОСОБА_1 щиро розкаюється, є особою з інвалідністю 3 групи, у зв`язку з чим потребує автомобіль для щоденного користування, та просив накласти на останнього стягнення у вигляді штрафу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просив змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення стягнення. Пояснив, що умислу на досягнення негативних наслідків в нього не було, визнав свою вину, щиро розкаявся та просив накласти на нього стягнення у вигляді штрафу, оскільки йому потрібний автомобіль для щоденного користування.
Як вбачається з постанови судді, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, за наявності в санкції ст. 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, місцевий суд не перевірив та не врахував належним чином даних про особу ОСОБА_1 .
Апеляційний суд дійшов висновку, що позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є надто суворим.
Зокрема, суддею першої інстанції в порушення вимог ст. 33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
З врахуванням конкретних обставин справи, особи ОСОБА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою вину, потерпіла претензій до нього не має, застосоване відносно нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік є надто суворим, а тому таке слід змінити та обрати стягнення у виді штрафу.
Таким чином, апеляційний суд, прийшов до переконання, що застосоване до ОСОБА_1 стягнення слід змінити на штраф в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, а саме накласти на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн, що буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 , нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-, 

постановив:

апеляційну скаргу захисника адвоката Ділая Михайла Петровича задоволити.
Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення – змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя    Л.Я. Гончарук