Справа № 729/595/26 	Головуючий у 1 інстанції Булига Н. О. 	
Провадження № 33/4823/564/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Чернігівського апеляційного суду Олійник М.Ю.
за участю захисника Ракітова О.В.
розглянувши апеляційну скаргу захисника Ракітова Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Бобровицького районного суду від 15 травня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнений судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
Суд першої інстанції встановив, що 11 квітня 2026 року о 16 год. 24 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у с. Новий Биків Ніжинського району Чернігівської області по вул. Промислова, 2А, керував транспортним засобом SKODA FAVORIT, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудну боді-камеру М505В сн 202308220022, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник Ракітов О.В. просить скасувати постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року та закрити провадження щодо ОСОБА_1 .
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а висновки, викладені в постанові, не відповідають фактичним обставинам.
Апелянт вказав, що наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, відеозапис події та розписка про відсторонення від керування транспортним засобом не підтверджують перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. При цьому матеріали справи не містять результатів вимірювання спеціальним технічним засобом, акта огляду на стан сп`яніння та інших доказів фактичного проведення такого огляду.
Крім того, захисник зазначає, що працівники поліції запропонували водієві використати вже розпаковану трубку до приладу «Drager», а на прохання надати запаковану трубку відмовили. 
Також, на думку апелянта, працівниками поліції не було забезпечено реалізацію права особи на захист.
Окремо звертається увага на відсутність у матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували законність зупинки транспортного засобу та факт керування ним ОСОБА_1 .

3. Позиції учасників судового провадження.
В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просив скасувати постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вище наведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судом доказами, яким суд дав належну правову оцінку, а саме:
-протоколом ЕПР 1 № 637938 від 11 квітня 2026 року про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та у спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога водій відмовився (а.с.1-3);
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 квітня 2026 року, згідно з яким у зв`язку виявленими ознаками алкогольного сп`яніння і відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням поліцейським спеціальних технічних засобів його було направлено для проходження медичного огляду у КНП Бобровицька опорна лікарня з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.2);
-відеозаписами, здійсненими працівниками поліції, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи, що підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням поліцейським спеціальних технічних засобів за наявності ознак алкогольного сп`яніння та подальшу відмову від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (а.с. 6).
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. 
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

4.1 Щодо відсутності доказів керування транспортним засобом. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не перебував за кермом, тому не є суб`єктом правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується відеозаписом, а саме о 16:25:37 був зупинений транспортний засіб на вимогу поліцейських, а о 16:26:14 з водійського місця автомобіля вийшов ОСОБА_1 та почав спілкувався з працівниками поліції як водій. Будь-яких об`єктивних даних, які б ставили під сумнів факт керування ним транспортним засобом, матеріали справи не містять.
Отже, до заперечень захисника про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд ставиться критично.
Слід звернути увагу на те, що, заперечуючи факт керування транспортним засобом, ОСОБА_1 не наводив жодних анкетних даних особи, яка, на його думку, керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції під час руху через блокпост.
Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявними матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто те, що останній виконував функції водія, так і відмова водія від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку. Таким чином, склад правопорушення в діях ОСОБА_1 є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.

4.2 Щодо доводів про порушення порядку зупинки транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги щодо недотримання працівниками поліції порядку зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Так, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на працівників поліції покладено повноваження щодо регулювання дорожнього руху, здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху та припинення виявлених правопорушень.
Крім того, з дослідженого судом відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції повідомив водію причину такої зупинки, а саме порушення ним Правил дорожнього руху, що полягало у користуванні транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки. Отже, працівник поліції мав законні підстави для зупинки транспортного засобу.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що предметом доказування у цій справі є, зокрема, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Зазначені обставини належним чином підтверджені дослідженими судом доказами, зокрема відеозаписом події, а тому доводи сторони захисту щодо незаконності зупинки транспортного засобу не спростовують висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не містять обставин, які б спростовували встановлені судом фактичні дані чи свідчили про істотні порушення норм матеріального або процесуального права.

4.3 Щодо відсутності доказів перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Доводи захисника про відсутність у матеріалах справи результатів вимірювання спеціальним технічним засобом, акта огляду на стан алкогольного сп`яніння та інших документів, які б підтверджували проведення такого огляду, апеляційний суд відхиляє як безпідставні.
Так, частина перша статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за декілька самостійних альтернативних форм протиправної поведінки, кожна з яких утворює окремий склад адміністративного правопорушення. Зокрема, диспозиція зазначеної норми охоплює керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані; а також відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Кожна із зазначених форм діяння є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та не потребує одночасного встановлення ознак інших альтернативних складів правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому під час розгляду справи суд повинен встановити, яка саме форма правопорушення інкримінується особі, та надати оцінку доказам саме в межах відповідного складу адміністративного правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
У цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що саме по собі утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин відсутність результатів огляду, показників спеціального технічного засобу чи акта огляду не свідчить про недоведеність вини особи, оскільки проведення огляду та оформлення його результатів об`єктивно є неможливим, внаслідок відмови водія від його проходження.

4.4 Щодо тверджень про порушення процедури огляду.
Згідно з частинами 2, 3 статті 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. У разі відмови водія від проходження такого огляду або незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі – Порядок № 1103), визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, відповідно до ознак такого стану, установлених МОЗ та МВС України.
Перелік ознак, за наявності яких поліцейський має право запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння, наведено у пунктах 3, 4 розділу І Інструкції № 1452/735.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук та почервоніння очей. Зазначені ознаки водієм не спростовувалися, а обставини їх виявлення підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
За таких обставин працівник поліції діяв відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу. Однак останній від проходження такого огляду відмовився, а також відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Відмова ОСОБА_1 зафіксована на відеозаписі о 16:31:08.
Відповідно до пунктів 6, 8 Порядку № 1103 водій транспортного засобу, який відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським до закладу охорони здоров`я для проведення відповідного огляду.
У разі відмови водія від проходження огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а за неможливості їх застосування – у присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння та дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, під час документування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейський насамперед застосовує технічні засоби відеозапису, а свідки залучаються лише у випадку неможливості їх використання. Метою такого відеозапису є фіксація події та підтвердження обставин відмови особи від проходження огляду.
Під час оформлення відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції застосовувалися технічні засоби відеозапису, відповідні матеріали яких долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин твердження захисника про безпідставне незалучення працівниками поліції двох свідків є необґрунтованими.
На підставі досліджених доказів, зокрема відеозаписів, долучених до матеріалів справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відкрито відмовився як від проходження огляду на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу, так і від проходження відповідного огляду в закладі охорони здоров`я.
При цьому ОСОБА_1 були відомі правові наслідки такої відмови, зокрема можливість складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо недотримання процедури встановлення у водія стану алкогольного сп`яніння та оформлення результатів огляду є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

4.5 Щодо порушення права на захист.
Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
З матеріалів справи, зокрема долученого відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі з правом користуватися правовою допомогою захисника.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що працівники поліції надали ОСОБА_1 достатньо часу для реалізації його права на захист, не створювали будь-яких перешкод для залучення адвоката, а також не позбавляли його можливості отримати правову допомогу дистанційно, зокрема шляхом телефонного зв`язку.
Крім того, відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися юридичною допомогою адвоката під час розгляду справи. У даному випадку працівники поліції на місці події лише склали протокол про адміністративне правопорушення, який у подальшому був направлений до суду для розгляду по суті.
Також матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_1 заявляв клопотання про залучення захисника, які були залишені без розгляду, або що працівники поліції будь-яким чином перешкоджали реалізації його процесуальних прав.
Більше того, під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 не був позбавлений можливості користуватися правовою допомогою захисника та брати участь у судовому розгляді на власний розсуд.
За таких обставин доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_1 на захист не підтверджуються матеріалами справи та не свідчать про наявність істотних порушень процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

5. Висновки апеляційного суду.
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та належним чином дослідив обставини, що мають значення для її вирішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних по суті висновків суду. Наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази та обґрунтовано визнав доведеним наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам КУпАП та меті адміністративної відповідальності, визначеній ст. 23 КУпАП. Істотних порушень закону, які могли б бути підставою для скасування постанови, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Ракітова Олексія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник