Справа № 216/6683/25
провадження №2/216/874/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської 
області в складі:
головуючого судді - Гайтко Л.А.
за участю
секретаря судового засідання - Маленької Т.О. 
Учасники розгляду справи:
Позивач ОСОБА_1 
Відповідач ОСОБА_2 .
Третя особа ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 
про стягнення грошових коштів в сумі 247560 грн. як безпідставно набутого майна та стягнення 247560 грн. моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 247560 грн. як безпідставно набутого майна та стягнення 247560 грн. моральної шкоди.
В обґрунтування вимог позивачем ОСОБА_1 зазначено, що всі учасники по даній справі є рідними сестрами, їхня мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та останньою був складений заповіт 10.11.1992 року: на випадок її смерті вона зробила таке розпорядження - належну їй квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 (на момент складання заповіту відповідач мала прізвище ОСОБА_5 ) в рівних частинах кожній. Спадщина була прийнята ОСОБА_2 25.07.2004 році., рідна сестра ОСОБА_3 свою частину спадщини за заповітом надала рідній сестрі ОСОБА_2 .
Також позивач зазначає, що надалі відповідач ОСОБА_2 бажала в 2004 році продати двохкімнатну квартиру, яку була нею прийняла в повних частинах у спадок за ціною 7000 доларів США., про що розмістила оголошення в газетах. За термін часу покупців на квартиру вона не знайшла і в жовтні місяці 2006 році відповідач ОСОБА_2 надала позивачу пропозицію щодо купівлі двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 за уступною як для рідної сестри ціною 6000 доларів США, на що позивач погодилася та на її вимогу надала у жовтні місяці 2006 році відповідачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США у присутності третьої особи ОСОБА_3 , а також двоюрідної сестри позивача ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_7 .
Позивач стверджує, що грошові кошти відповідач ОСОБА_2 отримала із рук в руки у квартирі за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_1 .
Також позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 передана їй як покупцю нерухоме 

майно (квартиру), окрім цього надала ключі від квартири, оригінали документів на квартиру, технічну документацію, копії свого паспорта та ідентифікаційного номеру та повідомила, що угоду купівлі - продажу нерухомого майна сторони оформлять у нотаріуса пізніше, адже вони рідні сестри.
Крім того, позивач стверджує про те, що у 2007 році вона зробила за власні грошові кошти капітальний ремонт квартири, купила меблі та сплачувала всі комунальні платежі починаючи з листопада місяця 2006 року та по сьогоднішній день і з травня місяця 2007 року мешкає за вищезазначеною адресою у квартирі.
У позовній заяві вказується, що у 2011 році ОСОБА_5 у зв`язку з реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 , змінила паспорт та прізвище у паспорті на ОСОБА_2 , що підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданим Дзержинським РВ Криворізького ГУМВС України Дніпропетровської області грудня 2011 року.
Також позивач стверджує, що у травні 2025 року під час зустрічі трьох сестер: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 позивачем було підняте питання щодо належного оформлення угоди купівлі - продажу квартири та реєстрації цієї угоди у нотаріуса, на що відповідач ОСОБА_2 у присутності третьої особи ОСОБА_3 сказала що всі документи на квартиру надала, а окрім цього зазначила щоб позивач готувала всі документи до реєстрації угоди купівлі - продажу квартири, а відповідач ОСОБА_2 приїде до нотаріуса та підпише угоду, адже кошти за продаж майна вона давно вже же отримала у повній сумі.
За твердженням позивача, у липні 2025 року вона зателефонувала до відповідача ОСОБА_2 та повідомила, що документи до реєстрації угоди готові, назвала їй прізвище нотаріуса та адресу і запитала її на яку дату та час їй буде зручніше під`їхати до нотаріуса, на що відповідач відповіла, що нічого підписувати не буде. Мирним шляхом спір ОСОБА_2 не бажає вирішити, угоду купівлі - продажу квартири реєструвати не бажає, грошові кошти повертати відмовляється у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 07.10.2025 року дану справу прийнято до свого провадження суддею Гайтко Л.А., призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 11.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечила проти позовних вимог, зазначила, що вони є необґрунтованими та безпідставними, адже коштів у сумі 6000 доларів США від позивача вона ніколи не отримувала, жодних домовленостей між нею та позивачем про купівлю-продаж квартири не існувало та не укладалось, у матеріалах справи відсутні письмові докази, а саме розписка, банківська виписка, квитанція, тощо на підтвердження отримання коштів нею від позивача, відсутні договір, в тому числі договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири, вказала про те, що свідчення свідків є неналежними та недопустимими доказами для підтвердження передачі коштів в сумі 6000 доларів США позивачем відповідачу, просила суд застосувати строк позовної давності, адже за твердженням відповідача позивачем пропущено такий строк для звернення до суду, також ствердила про безпідставність позовних вимог про стягнення моральної шкоди, а відтак відповідач просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 ствердила про підставність та обґрунтованість позовних вимог. 
У відзиві на позов від 01.12.2025 року, який надійшов через канцелярію суду 01.12.2025 р. відповідач зазначає про необґрунтованість позовних вимог, вказує, зокрема, що на підтвердження зазначеної у позові пропозиції начебто від відповідача - ОСОБА_2 купити квартиру у АДРЕСА_1 її сестрі - позивачу ОСОБА_1 за ціною 6000, доларів США, начебто у присутності 

рідної сестри ОСОБА_3 (третя особа), та її двоюрідної сестри ОСОБА_6 , та її чоловіка ОСОБА_7 , а також на підтвердження отримання грошових коштів нею від позивача у жовтні 2006 року жодних доказів, на підтвердження зазначеного позивачем не надано, а також зазначає про те, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження стягнення з відповідача завданої моральної шкоди позивачу. У відзиві відповідач також вказує, що з жовтня 2006 року пройшло більше 8 років на момент подачі позову 20.08.2025 року, що є пропуском строку позовної давності і по цим строкам не може розглядатися судом,
11.12.2025 р. від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, зокрема, що заперечує щодо аргументу відповідачки стосовно подачі позову нею до суду 20.08.2025 року та пропуску позовної давності, адже відмову від реєстрації угоди купівлі - продажу майна двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 від відповідача ОСОБА_2 вона отримала у липні місяці 2025 року, до суду з позовом позивач звернулася 20.08.2025 року тому, настання події з якою пов`язано його початок вважає липень місяць 2025 року (13-15 число не може пригадати тому, що перебувала у стресовому стані від протиправної дії відповідача та її зловживанням довіри як до рідної сестри), а відтак позивач вважає, що звернулась до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з дотриманням строку позовної давності.
17.12.2025 р. від третьої особи через канцелярію суду надійшли Пояснення від 16.12.2025 р, у яких зазначається, зокрема, про те, що на її думку позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є обґрунтованими та законними, обставини, викладені у позовній заяві відповідають дійсності.
В ході розгляду справи сторонами та третьою особою подавалися письмові пояснення та заперечення по суті справи, які знаходяться в матеріалах справи. 
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно копії заповіту, складеного 10.11.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Перекопською І.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-5108 ОСОБА_4 належну їй викуплену квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частинах кожній.
Як вбачається з копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.2004 р., посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситник О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1-5042 спадкоємцем спадкового майна: двокімнатної квартири, що знаходиться у АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .
Згідно копії Витягу про реєстрацію права на нерухоме майно від 30.08.2004 р. власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , частка 1/1.
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.10.2011 р. ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_8 .
Згідно Акту від 19.08.2025 р. мешканці будинку АДРЕСА_2 громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 засвідчили, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з травня 2007 року і дотепер без реєстрації. Даний акт засвідчений посадовою особою комунального підприємства “Сіті-Сервіс КР”.
В матеріалах справи знаходяться копії платіжних квитанцій від 20.06.2025 р, від 19.01.2026 р., долучені позивачем до матеріалів справи в якості доказів сплати позивачем ОСОБА_1 за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , а також копія записів трудової книжки позивача про працевлаштування ОСОБА_1 .
Також позивачем до матеріалів справи долучено копії медичних довідок на підтвердження стану її здоров`я.

Під час судового розгляду третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 надала пояснення, що після смерті їхньої з сестрами матері ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт: належну їй квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 (на момент складання заповіту відповідач мала прізвище ОСОБА_5 ) в рівних частинах кожній. Вона свою частину спадщини за заповітом надала рідній сестрі ОСОБА_2 . Спадщина була прийнята ОСОБА_2 у 2004 році. У жовтні 2006 році відповідач ОСОБА_2 надала позивачу пропозицію щодо купівлі вказаної квартири за ціною 6000 доларів США, позивач погодилася та на її вимогу надала у жовтні 2006 році відповідачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США у її присутності, а також у присутності їхньої двоюрідної сестри ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_7 . Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 вважає законними та обгрунтованими.
В ході судового розгляду в якості свідка за клопотанням сторони позивача була допитана ОСОБА_6 , яка пояснила, що знайома із позивачем більше 20 років, вони в дружніх стосунках. У жовтні 2006 року ОСОБА_1 попросила позичити їй 2000 доларів США, вона погодилась та у квартирі за адресою АДРЕСА_1 вона була свідком того, як позивач ОСОБА_1 передала своїй рідній сестрі ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 6000 доларів США, їй відомо про намір сестер укласти угоду купівлі-продажу вказаної квартири, це була усна домовленість.
Письмові пояснення ОСОБА_6 також долучені позивачем до матеріалів справи.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що знайомий з позивачем зі шкільних років, в жовтні 2006 року ОСОБА_3 зателефонувала йому та попросила позичити 2000 доларів США, він погодився. Надалі в жовтні 2006 року він був свідком того, як у приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 передала своїй рідній сестрі ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 6000 доларів США, це були кошти в рахунок майбутньої угоди купівлі-продажу вказаної квартири.
Письмові пояснення ОСОБА_7 також долучені позивачем до матеріалів справи.
Заслухавши позивача, відповідача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17Закону України«Про виконання рішень та застосування суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Згідно із частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині 2 цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Звертаючись з позовом до суду позивач мотивувала його тим, що відповідач отримала від позивача 6000 доларів США в якості оплати за придбання у неї квартири, при цьому сторони відклали укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу такої квартири на невизначений строк, але в подальшому у липні 2025 р. відповідач відмовилася оформляти договір купівлі-продажу та повернути отримані кошти.
Тобто позивач як спосіб захисту своїх прав обрала застосування ст. 1212 ЦК України, та вважає отримані відповідачем кошти безпідставно збереженим майном і саме з цих підстав просить позов задовольнити.
Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
У позовній заяві та в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 неодноразово зазначала про те, що при передачі нею відповідачу коштів у сумі 6000 доларів США відповідних розписки або договору між сторонами не укладалось, більше того, конкретної дати такої передачі коштів відповідачу позивач не зазначає, у позові вказано: “у жовтні 2006 року” та вказано спосіб передачі коштів: “із рук в руки”, тобто позивач стверджує про передачу відповідачу саме готівкових коштів, а відтак банківська виписка, чек, квитанція про перерахунок таких коштів відповідачу на рахунок у банківській установі в матеріалах справи також відсутні. 
В якості доказів передачі коштів в сумі 6000 доларів США відповідачу в жовтні 2006 року 

позивач наводить свої пояснення, пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , а також свідчення допитаних в ході розгляду справи свідків.
У відзиві на позов, запереченнях та поясненнях відповідач ОСОБА_2 категорично заперечила факт передачі їй позивачем коштів у сумі 6000 доларів США, заперечила також намір продажу позивачу належної їй квартири за адресою АДРЕСА_1 , стверджує про те, що жодної розписки та договору між сторонами не було укладено.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.
До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі 

належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.
Як визначається в ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Позивач стверджує, що у жовтні 2006 року (точної дати не вказала) на підставі усної домовленості передала відповідачу 6000 доларів США, (що за офіційним курсом НБУ станом на 31.10.2006 р. складали еквівалент у сумі 30300 грн (курс долара США до гривні станом на 31 10.2006 р. складав 5,05 грн. за 1 долар США), а відтак угода між сторонами про передачу вказаної суми коштів підлягала укладенню саме у письмовій формі.
Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про передачу (перерахунок) коштів ( розписки, чеку, квитанції, договору) в зазначеному розмірі відповідачу позивачем. Свідчення свідків у даній справі з метою доведення факту передачі позивачем відповідачу коштів в сумі 6000 доларів США суд вважає недопустимими та неналежними доказами.
Також матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про виникнення, а згодом відсутність правової підстави для передачі вказаної суми коштів, адже договір про наміри, попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу квартири не укладався та відповідач заперечила про такі наміри.
Таким чином, відсутня сукупність ознак, що на грошові кошти у визначеній позивачем сумі (6000 доларів США - її гривневий еквівалент у сумі 247560 грн.) поширюється правовий режим безпідставно набутого майна та у позивача виникає право вимоги таких коштів у відповідача.
А відтак, у зв`язку із недоведенням позивачем належними та допустимими доказами факту передачі позивачем відповідачу коштів у сумі 6000 доларів США підстави для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 247560 грн. як безпідставно набутого майна відсутні, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд відхиляє твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні з даним позовом до суду з огляду на наступне.
Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України).
Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Як стверджує позивач, про порушення своїх майнових та немайнових прав вона дізналась у липні 2025 року, коли отримала відмову відповідача від реєстрації угоди купівлі - продажу майна двохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , з даним позовом позивач звернулася до суду 21 серпня 2025 року (дата реєстрації вхідної кореспонденції канцелярією суду), а відтак позивач звернулась до суду з дотриманням строку позовної давності.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 247560 грн. моральної шкоди, то з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 247560 грн. як безпідставно набутого майна, а відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення 247560 грн. моральної шкоди, які є похідними від вирішення питання про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, як основної позовної вимоги, слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 27.05.2026 р.

Суддя      Л. А. Гайтко