Справа №572/1238/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 травня 2026 року колегія суддів Дубровицького районного суду Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025181200000650 від 03 листопада 2025 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Люхча Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше несудимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 02 листопада 2025 року приблизно о 23 год. 50 хв., перебуваючи у житловому будинку за місцем проживання своєї співмешканки ОСОБА_10 , який розташований за адресою:  АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою протиправно позбавити життя останнього, завдав ОСОБА_11 один удар ножем в область задньої поверхні грудної клітки зліва, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді рани на лівій половині задньої поверхні грудей, що продовжується вираженим раневим каналом, що проходить через м`які тканини грудей (підшкірно - жирову клітковину, м`язи), проникає в грудну порожнину, де по його ходу виявлено ушкодження нижньої долі лівої легені та закінчується в порожнині лівої легені, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і перебуває у прямому причинно - наслідковому зв`язку з настанням його смерті.
У результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події. При цьому, смерть ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи, настала внаслідок отриманого проникаючого ножового поранення грудей з ушкодженням легені, що ускладнилося вираженою зовнішньою та внутрішньою кровотечею.
У подальшому у ОСОБА_7 під час конфлікту, пов`язаного з домашнім насильством зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , з якою перебуває у сімейних відносинах в розумінні статей 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який супроводжувався спричиненням останній тілесних ушкоджень, виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .
Так, після того, як ОСОБА_10 стала очевидцем вбивства її брата ОСОБА_11 у житловому будинку та злякавшись за своє життя, намагалася вибігти з будинку, в той же час ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою протиправно позбавити життя свою співмешканку ОСОБА_10 , вчинив фізичне насильство стосовно останньої, а саме завдав один удар ножем в область живота справа, чим заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді непроникаючої рани передньої черевної стінки справа, яке згідно судово медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
У подальшому, переслідуючи останню, ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_10 поблизу будинку та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне позбавлення життя, завдав останній один удар ножем в область задньої поверхні грудної клітки справа, чим заподіяв ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді рани на правій половині задньої поверхні грудей, що продовжується вираженим раневим каналом, що проходить через м`які тканини грудей (підшкірно - жирову клітковину, м`язи), проникає в грудну порожнину, де по його ходу виявлено ушкодження нижньої долі правої легені та закінчується в порожнині правої легені, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння і перебуває у прямому причинно - наслідковому зв`язку з настанням її смерті.
В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці події. При цьому, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отриманого проникаючого ножового поранення грудей з ушкодженням легені, що ускладнилося вираженою зовнішньою та внутрішньою кровотечею з крововтратою.
Таким чином, своїми протиправними умисними діями, які виразились в умисному вбивстві двох осіб, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
Будучи допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 надав показання стосовно обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, які повністю узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті, при цьому, пояснив, що проживав разом із ОСОБА_12 , а на момент події у будинку перебували він, ОСОБА_13 та троє дітей. Із ОСОБА_11 , за його словами, мав нормальні стосунки. Зазначив, що у вечір події перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згодом він заснув, а коли прокинувся, побачив ОСОБА_14 , після чого між ними виник конфлікт. Визнав, що завдав ОСОБА_15 один удар ножем у грудну клітку, однак не пам`ятає, як ніж опинився у нього в руках. Також зазначив, що в будинку були ножі.
Щодо ОСОБА_13 пояснив, що завдавав їй удар у будинку, зокрема в область живота, однак обставин заподіяння їй удару в задню поверхню грудної клітки не пам`ятає. Подальших обставин конфлікту також не пам`ятає.
ОСОБА_7 вказав, що після події його разом з ОСОБА_13 виявили на вулиці. Що саме відбувалося далі, а також походження власних тілесних ушкоджень, пояснити чітко не зміг. 
Упродовж допиту неодноразово вказував, що значну частину подій не пам`ятає та не може пояснити свої дії, у тому числі через можливий стан сильного алкогольного сп`яніння.
Водночас просив врахувати, що під час досудового розслідування він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Вказав, що розкаюється та просив суворо його не карати, надавши шанс на виправлення. Просив у потерпілої вибачення, зазначивши, що розуміє, що потерпіла може його не пробачити. 
Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_7 знає, оскільки її дочка ОСОБА_13 проживала з ним. Подія сталася на початку листопада 2025 року. Близько опівночі старша дочка повідомила їй, що з ОСОБА_13 щось сталося та потрібно терміново їхати. Перед цим ОСОБА_13 телефонувала сестрі й кричала: «Таня, їдь, бо мене тут поріжуть, і дітей». Потерпіла разом зі старшою дочкою поїхали до будинку ОСОБА_13 у с. Глушиця.
Біля будинку потерпіла побачила ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , які лежали на землі. Старша дочка забігла до будинку і повідомила, що ОСОБА_14 уже неживий, а діти кричать. Потерпіла підійшла до ОСОБА_13 , а обвинувачений у цей час кричав: «в її печень» та вдарив її по руці. За її словами, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
У будинку вона побачила свого сина ОСОБА_14 без ознак життя та кров на підлозі. Старша дочка викликала поліцію та швидку допомогу. 
Потерпіла зазначила, що ОСОБА_13 ще подавала ознаки життя та скаржилася на біль. Будь-яких ножів біля ОСОБА_13 вона не бачила, а зі слів потерпілої зрозуміла, що удар був у спину. У будинку перебували троє малолітніх дітей, які були дуже налякані.
Щодо стосунків між ОСОБА_13 та обвинуваченим, потерпіла пояснила, що вони проживали разом недовго - з літа 2025 року. Конфліктів між ними вона особисто не бачила, оскільки разом із ними не проживала, а дочка про це не розповідала. Разом з тим, зазначила, що вони вживали алкогольні напої, а після події в будинку були пляшки з алкоголем.
Свого сина ОСОБА_14 потерпіла охарактеризувала як такого, що допомагав ОСОБА_13 по господарству та догляду за дітьми. Після події старша дитина сказала їй: «бабо, індєєц ОСОБА_16 зарізав», пояснивши, що «індієць» — це прізвисько ОСОБА_7 , а « ОСОБА_16 » — ОСОБА_14 . Дитина також показала на ніж під столом у будинку.
Потерпіла зазначила, що того дня ОСОБА_13 та обвинувачений їздили до м. Сарни, купували продукти, а причини конфлікту їй невідомі. 
У судовому засіданні просила призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання у виді довічного позбавлення волі.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просив при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахувати наявність пом`якшуючих обставин, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, визнання ним вини, а також перебуванням на його утриманні двох неповнолітніх дітей, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Водночас, просив критично оцінити визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому злочину та звертає увагу на суперечливість позиції обвинуваченого, який визнає себе винним, але заявляє про відсутність конкретних спогадів щодо події кримінального правопорушення, причини, які спонукали взяття знаряддя злочину - ніж, про те, що не всі обставини пам`ятає в силу стану сильного алкогольного сп`яніння. Така поведінка обвинуваченого, на переконання прокурора, свідчить про формальний характер визнання вини, вчиненого з метою пом`якшення відповідальності.
Також вважає, що обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено. Зазначив, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Тому, на думку прокурора, слід критично ставитись до щирого каяття обвинуваченого, оскільки той факт, що обвинувачений протягом судового розгляду визнав вину, а також висловив вибачення потерпілій, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого.
Щодо активного сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшує покарання, то прокурор звернув увагу на те, що ця обставина означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином та має місце тоді, коли особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, у встановленні невідомих їм обставин справи. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 відразу після вчинення злочину хотів покінчити життя самогубством, однак в подальшому був госпіталізований в лікарню та був затриманий працівниками поліції. Тому прокурор вважає, що вказане свідчить про те, що обвинувачений жодним чином не сприяв првоохоронрним органам у розкритті злочину.
Прокурор просив суд взяти до уваги, що покарання у виді позбавлення волі на певний строк, без постійної ізоляції від суспільства, не матиме належного виховного впливу на обвинуваченого та не забезпечить безпеку людей і суспільства після його звільнення з місць позбавлення волі. Тому довічна ізоляція ОСОБА_7 від суспільства відповідає, у даному випаду, вимогам справедливості при застосуванні даного виду покарання і відображає співмірність вчиненого діяння та покарання й в цілому відповідає меті, передбаченій ст. 50 КК України із дотриманням принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Вважає, що саме таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Також просив стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експертів, які складають 27870,91 грн. та вирішити питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.
За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України доведена сукупністю наступних доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні, зокрема показаннями свідка.
Так, допитана в ході розгляду справи свідок сторони обвинувачення ОСОБА_17 показала, що обвинувачений ОСОБА_7 проживав разом із її сестрою ОСОБА_13 . У нічний час їй зателефонувала сестра та кричала, що її вбивають, називаючи обвинуваченого його вуличними прізвиськами — « ОСОБА_18 » та «індієць». ОСОБА_13 просила швидше приїхати та говорила, що він «всіх повбиває». Після цього зв`язок перервався.
Свідок повідомила про дзвінок матері, після чого вони разом поїхали до місця проживання ОСОБА_13 . Їй було відомо, що ОСОБА_14 допомагав ОСОБА_13 по господарству та догляду за дітьми. Також вона знала, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 виникали конфлікти, переважно після вживання алкоголю.
Свідок пояснила, що бачила ОСОБА_13 опухлою, а та розповідала, що обвинувачений її бив. Зі слів ОСОБА_13 , причиною конфліктів були ревнощі обвинуваченого. Про агресивну поведінку ОСОБА_7 також розповідали інші особи.
Коли вони прибули на місце, вона побачила ОСОБА_13 та ОСОБА_7 на землі, а в будинку ОСОБА_14 без ознак життя та наляканих дітей. Діти кричали, а старший хлопчик згодом говорив свідку, що боїться «індійця», бо той погрожував його зарізати, як ОСОБА_14 .
Тоді вона викликала швидку допомогу. Підійшовши до ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , чула, як останній говорив про «її печень», а ОСОБА_13 скаржилася на біль. 
За словами свідка, на ОСОБА_13 видимих слідів крові не було, а на ОСОБА_7 кров з`явилася пізніше, після її повернення разом із медиками. Хто спричинив йому ушкодження, їй невідомо.
Зазначила, що самого конфлікту вона не бачила, однак зі слів ОСОБА_13 знала, що обвинувачений неодноразово її бив, ревнував зокрема й за декілька днів до події. Ніж вона побачила вже після приїзду поліції, він лежав неподалік місця, де знаходилися ОСОБА_13 та ОСОБА_7 .
Показання свідка, допитаного в судовому засіданні не викликають жодних сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого внесені відомості по факту вбивства 02.11.2025 двох людей у с. Глушиця Сарненського району за ознаками злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України (а.к.п 1-2, т. 1); 
- протокол огляду місця події від 03.11.2025, яким оглянуто господарство, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: пластикову ємність рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; пластикову прозору пляшку об?ємом 2 л. зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров: предмет, зовні схожий на ніж із пластиковим тримачем чорного кольору і слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; змив речовини бурого кольору, зовні схожої на кров з поверхні землі поблизу входу до приміщення житлового будинку, позначка; змив речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, з поверхні вхідних дверей до приміщення житлового будинку; змив речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, з поверхні підлоги приміщення кухні житлового будинку; кардиган сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; рушник сіро-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; 4 (чотири) предмети зовні схожі на ножі, упаковані до картонної коробки (а.к.п 16-102 т. 1); 
- протокол огляду речей, належних ОСОБА_7 від 03.11.2025, в ході якого були вилучені з приміщення лікарні та оглянуті одяг та взуття (а.к.п 129-132, т. 1);
- протокол огляду трупа ОСОБА_11 від 03.11.2025, в ході якого було на спині трупа виявлено колото різану рану з лівої сторони по лопатковій лінії, оглянуто та вилучено одяг ОСОБА_11 , на якому наявні механічні пошкодження та плями речовини бурого кольору, взуття ОСОБА_11 , на якому наявні плями речовини бурого кольору (а.к.п 134-140, т. 1); 
- протокол огляду трупа ОСОБА_10 від 03.11.2025, в ході якого були виявлені тілесні ушкодження в районі ділянки живота з правої сторони одну колото-різану рану та в районі спини ще одну колото-різану рану в області між лопатками, в районі хребта, дещо посередині та було вилучено одяг останньої, на якому наявні плями речовини бурого кольору та механічні пошкодження (а.к.п 142-149, т. 1); 
- протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 10.11.2025 та відібрання експериментальних зразків крові від 06.11.2025 у ОСОБА_7 (а.к.п 153, т. 1);
- висновок судово-медичної експертизи від 03 листопада 2025 року № 202 ОСОБА_10 , якою встановлено наявність у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та їхній характер, а також причини її смерті внаслідок отриманого проникаючого ножового поранення грудей з ушкодженням легені, що ускладнилося вираженою зовнішньою та внутрішньою кровотечею з крововтратою, що було встановлено при розтині трупа та підтверджується мікроскопічним дослідженням вилучених тканин (а.к.п 182-189, т. 1);
- висновок судово-медичної експертизи від 03 листопада 2025 року № 201 ОСОБА_11 , якою встановлено наявність у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та їхній характер, а також причини його смерті внаслідок отриманого проникаючого ножового поранення грудей з ушкодженням легені, що ускладнилося вираженою зовнішньою та внутрішньою кровотечею з крововтратою, що було встановлено при розтині трупа та підтверджується мікроскопічним дослідженням вилучених тканин (а.к.п 192-200, т. 1);
- висновок експерта №185 від 03 грудня 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», згідно якого при експертизі запальнички (об. №1) виявлено кров людини та піт, статева належність крові не встановлена, а при серологічному дослідженні змішаних слідів крові та поту в об. №1 виявлено антиген А за ізосерологічною системою АВ0. Виявлені змішані сліди крові та поту в об. №1 можуть походити від особи, в крові якої виявляється антиген А, ким є підозрюваний ОСОБА_7 ; походження цих змішаних слідів крові та поту від трупа ОСОБА_10 та трупа ОСОБА_11 виключається за груповою ознакою (а.к.п 7-10, т. 2);
- висновок експерта №186 від 02 грудня 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що при серологічному дослідженні слідів крові в об`єкті №1 виявлено антиген А та ізогемаглютинін анти-В за серологічною системою АВ0. Виявлені сліди крові в об`єкті №1 виникли внаслідок травматизації особи з групою крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, ким є підозрюваний ОСОБА_7 . Походження вищевказаних слідів крові (об. №1) від трупа ОСОБА_10 та трупа ОСОБА_11 виключається за груповою ознакою (а.к.п 17-20, т. 2);
- висновок експерта №187 від 03 грудня 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що у змивах з пластикової ємності в об`єкті №1 виявлено кров людини, а в об`єкті №2 - піт. Статева належність крові не встановлена через відсутність сегментоядерних лейкоцитів, необхідних для даного виду дослідження. При серологічному дослідженні слідів крові в об`єкті №1 виявлено антигени А та В, а поту в об`єкті №2 - антиген А за ізосерологічною системою АВ0. Виявлені сліди крові в об`єкті №1 можуть походити від особи або осіб, у крові яких виявляються антигени А та В, ким є труп ОСОБА_10 та труп ОСОБА_11 , а походження цих слідів крові від підозрюваного ОСОБА_7 не виключається лише в якості домішку. Виявлені сліди поту в об`єкті №2 можуть походити від особи або осіб, у крові яких виявляється антиген А, ким є підозрюваний ОСОБА_7 , а походження цих слідів поту від трупа ОСОБА_10 та трупа ОСОБА_11 виключається за груповою ознакою (а.к.п 27-31, т. 2);
- висновок експерта №184-мк від 16 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з раною з лівої підлопаткової ділянки спини від трупа ОСОБА_11 виявлено одну колото-різану рану, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа (а.к.п 36-38, т. 2);
- висновок експерта №180/181-мк від 12 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з лівої підлопаткової ділянки спини від трупа ОСОБА_11 виявлена одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа (а.к.п 39-41, т. 2);
- висновок експерта №183-мк від 16 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з раною з передньої поверхні шиї справа від трупа ОСОБА_10 виявлена одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа (а.к.п 46-48, т. 2);
- висновок експерта №178/179-мк від 12 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з раною з правої паравертебральної ділянки спини від трупа ОСОБА_10 виявлена одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа (а.к.п 49-51, т. 2);
- висновок експерта №187-мк від 17 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з правої паравертебральної ділянки спини від трупа ОСОБА_10 виявлена одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. На тканині джемпера від трупа ОСОБА_10 виявлені три колото-різані пошкодження, які могли бути заподіяні клинком ножа, представленого на експертизу, або іншим колюче-ріжучим травмуючим знаряддям із подібними конструктивними характеристиками клинка (а.к.п 58-62, т. 2);
- висновок експерта №188-мк від 18 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на шкіряному клапті з лівої підлопаткової ділянки спини від трупа ОСОБА_11 виявлена одна колото-різана рана, яка виникла внаслідок однієї травматичної дії плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. На тканині куртки, двох джемперів та светра від трупа ОСОБА_11 виявлені по два колото-різаних пошкодження, які виникли внаслідок двох травматичних дій таким знаряддям та могли бути заподіяні клинком ножа, представленого на експертизу, або іншим колюче-ріжучим травмуючим знаряддям із подібними конструктивними характеристиками клинка; на тканині штанів колото-різаних пошкоджень не виявлено (а.к.п 69-74, т. 2);
- висновок експерта №189-мк від 19 листопада 2025 року, складений Державною спеціалізованою установою «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи», яким встановлено, що на тканині безрукавки ОСОБА_7 виявлені два колото-різані пошкодження, розташовані у середній третині лівої полиці, біля правого краю, які виникли внаслідок двох травматичних дій плоским, односторонньо загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. На тканині теніски ОСОБА_7 виявлено одне колото-різане пошкодження, розташоване у середній третині переда, дещо зліва, яке виникло внаслідок однієї травматичної дії таким знаряддям. Також на тканині теніски наявні поздовжній та поперечний розрізи переду, зроблені медичними працівниками при наданні медичної допомоги, що не виключає можливості проведення розріза через ще одне колото-різане пошкодження, характеристики якого знищені внаслідок розрізу. Досліджені колото-різані пошкодження могли бути заподіяні клинком ножа, представленого на експертизу, або іншим колюче-ріжучим травмуючим знаряддям із подібними конструктивними характеристиками клинка (а.к.п 80-84, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17242-БД від 20 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові трупа ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт №1), та генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка крові трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт №2), які наведені у додатку до висновку експерта (а.к.п. 90-98, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17240-БД від 20 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 (об`єкт №1), які наведені у таблиці 1.1 додатку 1 до висновку експерта (а.к.п. 104-111, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17245-БД від 26 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено, що у зрізах нігтів з піднігтьовим вмістом з правої руки трупа ОСОБА_10 (об`єкт №1) та зрізах нігтів з піднігтьовим вмістом з лівої руки трупа ОСОБА_10 (об`єкт №2) крові не виявлено, однак виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки виявлених клітин між собою збігаються та збігаються з ДНК-профілем зразка крові трупа ОСОБА_10 , не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_11 та генетичних ознак зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 ; ймовірність походження цих ДНК-профілів від однієї особи становить не менше ніж 99,999999 % (а.к.п. 117-128, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17970-БД від 22 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено, що у вирізці з футболки ОСОБА_7 (об`єкт №1), у вирізці з безрукавки (об`єкт №2), у змиві з штанів (об`єкт №3), у змиві з кросівок (об`єкт №4) та у змиві з ременя (об`єкт №5) виявлено кров та встановлено її генетичні ознаки. Генетичні ознаки виявленої крові у вказаних об`єктах збігаються між собою та з ДНК-профілем зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 , не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_10 та зразка крові трупа ОСОБА_11 ; ймовірність походження цих ДНК-профілів від однієї особи становить не менше ніж 99,99999999 % (а.к.п. 135-150, т. 2);
- протокол огляду речей від 11 листопада 2025 року з фототаблицею з якого встановлено, що у приміщенні оглядової кімнати відділу біологічних досліджень Рівненського НДЕКЦ МВС України було оглянуто предмет, зовні схожий на ніж кухонного зразка з пластиковим тримачем чорного кольору, вилучений 03 листопада 2025 року під час огляду місця події на території житлового господарства по АДРЕСА_2 . Під час огляду встановлено, що вказаний предмет має ознаки деформації у вигляді згину в місці з`єднання леза з руків`ям, на поверхні леза наявні сліди речовини бурого кольору, зовні схожої на кров; у ході огляду зроблено змиви з поверхні леза та пластикового тримача, після чого предмет, первинне упакування та відібрані змиви були належним чином упаковані й опечатані (а.к.п. 153-163, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17243-БД від 23 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено, що у змивах з поверхні пластикового тримача предмета, зовні схожого на ніж, умовно позначених «1» та «2» (об`єкти №1, №2), крові не виявлено. У змивах з поверхні леза, умовно позначених «1», «2» та «3» (об`єкти №3, №4, №5), виявлено клітини з ядрами і кров та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами та крові у змивах з поверхні пластикового тримача «1» (об`єкт №1) та з поверхні леза «3» (об`єкт №5) є змішаними, містять ДНК-профілі ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 і не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_11 . Генетичні ознаки, виявлені у змиві з поверхні пластикового тримача «2» (об`єкт №2), змиві з поверхні леза «2» (об`єкт №4) та змиві з поверхні леза «3» (об`єкт №5), збігаються між собою та з ДНК-профілем зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками зразків крові трупів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.к.п. 170-187, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17237-БД від 21 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено генетичні ознаки у змиві з правої руки трупа ОСОБА_10 (об`єкт №1) та у змиві з лівої руки трупа ОСОБА_10 (об`єкт №2). У змиві з правої руки трупа ОСОБА_10 виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких є змішаними та містять генетичні ознаки самої ОСОБА_10 і іншої невстановленої особи жіночої генетичної статі, при цьому не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_11 та зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 . У змиві з лівої руки трупа ОСОБА_10 виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються із зразком крові трупа ОСОБА_10 ; ймовірність походження даних ДНК-профілів від однієї особи становить не менше ніж 99,9999999 % (а.к.п. 193-205, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17236-БД від 28 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено генетичні ознаки у змиві з правої руки трупа ОСОБА_11 (об`єкт №1) та у змиві з лівої руки трупа ОСОБА_11 (об`єкт №2). Генетичні ознаки виявлених клітин з ядрами і крові у вказаних змивах є змішаними та походять від двох осіб, а саме ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_7 , і не містять генетичних ознак зразка крові трупа ОСОБА_10 (а.к.п. 211-222, т. 2);
- висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/118-25/17969-БД від 22 січня 2026 року, складений Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, яким встановлено, що на недопалку з-під цигарки виявлено клітини з ядрами і кров та встановлено їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки клітин з ядрами і крові, виявлених на недопалку з-під цигарки, є змішаними, походять від двох осіб, містять генетичні ознаки ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_7 і не містять генетичних ознак ОСОБА_11 (а.к.п. 228-238, т. 2).
- висновок судової психолого-психіатричної експертизи № 337/25, відносно ОСОБА_7 , згідно якого ОСОБА_7 психічним захворюванням не страждав на час вчинення злочину та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 в стані фізіологічного афекту або в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув би на його поведінку при вчиненні злочину не перебував. При цьому експерт вказує, що виявлено ознаки розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, що не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.к.п 4-12, т. 3);
- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 із застосуванням відеозапису із додатком - карта пам`яті із відеозаписом слідчого експерименту, в ході якого свідок безпосередньо на місці події, послідовно відтворила хронологію, механізм та обставини вчинення злочину, а також беззаперечно засвідчила факт присутності обвинуваченого на місці злочину (а.к.п 21-24, т. 3);
- висновок психолога/спеціаліста за результатами проведення допиту малолітнього свідка ОСОБА_19 , згідно якого у ОСОБА_19 виявлено гострий травматичний стан із ознаками психічного шоку та дисоціативної реакції, емоційне заціпеніння (а.к.п 36-38, т. 3);
- протокол допиту малолітнього свідка ОСОБА_20 із застосуванням відеозапису із додатком - флеш-картою з відеозаписом допиту, яким підтверджено обставини вчинення злочину (а.к.п 39-43, т. 3);
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення із додатком – флеш-картою з відеозаписом, згідно якого відбулося затримання ОСОБА_7 (а.к.п 65-69, т. 3);
- заява, протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного із застосуванням відеозапису із додатком - карта пам`яті із відеозаписом слідчого експерименту, за участю ОСОБА_7 (а.к.п. 83-85, т. 3).
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно із приписами ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.
Надаючи належну правову оцінку обсягу цих доказів, безпосередньо дослідженим колегією суддів у судовому засіданні, у своїй сукупності, у суду відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази колегія суддів вважає достатніми для доведеності обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 , оскільки ці докази узгоджуються між собою, не містять розбіжностей, об`єктивно відображують хід подій та відповідають фактичним обставинам справи.
Колегією суддів зауважується, що клопотань про недопустимість та неналежність доказів, а також зауважень щодо неповноти судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.
Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, які визнаються судом належними, допустимими і достатніми, суд вважає доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння, а тому кваліфікація його дій за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство двох осіб, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є правильною.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами) (далі - постанова №7), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Кримінальне правопорушення, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як особливо тяжкий злочин.
Колегією суддів також досліджено характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_7 матеріали.
Отже, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей (26.05.2008 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.к.п. 92-109, т. 3).
Колегія суддів, також враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення вбивств, спрямовану на позбавлення себе життя, наявність проявів агресивної поведінки до вчинення злочину, про що свідчить притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
Разом з цим, суд враховує, що ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Однак, обвинувачений посягнув на невід`ємне природне право людини, яке охороняється і захищається державою - право на життя, яким знехтував, а саме життя двох осіб.
В обвинувальному акті, до обставин, що пом"якшують покарання ОСОБА_7 віднесено - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Проте колегія суддів враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Втім, суд не знаходить підстав для визнання щирого каяття обвинуваченого обставиною, що пом`якшує покарання. 
Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.
До того ж, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. 
Навпаки, пасивна позиція засудженого під час судового розгляду, свідчить про відсутність у засудженого щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.
На це вказав Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 03 жовтня 2024 року по справі 701/1202/23.
Тож, сам по собі факт формального визнання вини не є безумовним свідченням щирого каяття, оскільки таке каяття повинно підтверджуватись критичною оцінкою власної поведінки, усвідомленням тяжкості вчиненого, щирим жалем з приводу наслідків кримінального правопорушення, відповідним ставленням до потерпілих та своєю процесуальною поведінкою. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, останній фактично не висловлював ініціативного та послідовного жалю з приводу вчиненого, а вибачення потерпілій були висловлені лише після відповідного уточнення суду. 
Крім того, обвинувачений, посилаючись на стан алкогольного сп`яніння, зазначав, що не пам`ятає значної частини обставин вчинення кримінального правопорушення, що не свідчить про повне усвідомлення ним характеру та наслідків своїх дій. 
Разом з цим, про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя свідчать використання ножа як знаряддя злочину, локалізація ударів у життєво важливі ділянки тіла, сила та характер поранень, послідовність дій щодо двох потерпілих, переслідування ОСОБА_10 після її спроби залишити будинок, а також причинний зв`язок між заподіяними ушкодженнями та смертю потерпілих. 
Колегія суддів також враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка не свідчила про належну самокритичність та щире співпереживання наслідкам вчиненого кримінального правопорушення. 
За таких обставин, колегія суддів констатує, що визнання вини обвинуваченим у даному випадку не може бути розцінене як щире каяття, у розумінні ст.66 КК України, та не є підставою для пом`якшення покарання.
Щодо наявності обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
ОСОБА_7 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та не заперечував своєї причетності до події. Разом із тим, сам по собі факт визнання вини за обставин, коли обвинуваченого було затримано безпосередньо після вчинення злочину, а основні обставини кримінального правопорушення були встановлені органом досудового розслідування на підставі інших зібраних доказів, не свідчить про активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення у розумінні п.1 ч.1 ст.66 КК України.
Крім того, обвинувачений у судовому засіданні зазначав, що через перебування у стані алкогольного сп`яніння не пам`ятає детально окремих обставин події, а відтак суд не вбачає підстав для визнання активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки обвинувачений нових істотних обставин не повідомив, а механізм вчинення злочину встановлено переважно експертизами, показами свідків та іншими зібраними у ході досудового розслідування доказами.
Водночас, до обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів відносить вчинення кримінального правопорушення, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.
У п. 2 постанови №7 зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшувальних та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею (п. 6 постанови №7).
Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19 жовтня 2006 року суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09 червня 2005 року, "Фрізен проти росії" від 24 березня 2005 року, "Ісмайлова проти росії" від 29 листопада 2007 року).
Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).
Вирішуючи дане питання, колегія суддів, зокрема бере до уваги правову позицію, зазначену в постанові Верховного Суду України від 14 квітня 2016 року, відповідно до якої Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст.і 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 по справі №634/609/15-к).
Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 115 КК України, є життя та здоров`я особи. Згідно зі ст. 3 Конституції України життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, невід`ємним правом, яке ніхто не може порушувати. Тому злочини проти особи становлять найбільшу суспільну небезпеку та потребують призначення покарання, яке б забезпечувало виправлення особи та попередження аналогічних протиправних діянь.
Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Scoppolav. Italy (№ 2) (Заява № 10249/03)" від 17 вересня 2009 року констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, відображені у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 1-42/2004, пр. №13-87зво19, відповідно до яких застосування державою найтяжчого виду покарання довічного позбавлення волі обумовлюється принципом соціальної доцільності, а також принципом співмірності відповідальності вчиненому злочину.
Тобто обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку небезпеку можуть, зокрема, вказувати: наявність у вчиненому діянні декількох з альтернативно передбачених диспозицією ознак відповідного складу злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання тощо.
За вчинення особливо тяжкого злочину - вбивства, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України (у тому числі у пункті 1, який інкриміновано обвинуваченому) законодавцем, крім строкового позбавлення волі, передбачено і найбільш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі.
Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особу, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що за спрямованістю поведінки, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його постійної ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
При цьому, судвраховує, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, використовуючи ніж як знаряддя злочину, позбавив життя двох осіб — рідного дядька трьох малолітніх дітей та свою співмешканку, яка була їх матір`ю та яка була особою молодого віку. Тому, залишення малолітніх дітей без матері є тяжким наслідком, що підвищує ступінь суспільної небезпечності вчинку обвинуваченого.
Тим більше, як убачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено в ході судового розгляду, один із малолітніх дітей безпосередньо бачив момент нанесення обвинуваченим ножового поранення рідному дядькові. Після цього діти, усвідомлюючи небезпеку та перебуваючи у стані сильного страху, були змушені ховатися під ліжком від обвинуваченого. 
Колегією суддів також установлено, що потерпіла намагалася уникнути насильства та врятуватися втечею з будинку, однак обвинувачений продовжив реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи її, наздогнав на вулиці та завдав ножове поранень, від яких остання померла. Вказані обставини свідчать про наполегливість злочинного умислу обвинуваченого, підвищений ступінь агресії, виняткову зневагу до людського життя та особливу суспільну небезпечність його дій. 
Тож, ОСОБА_7 будучи молодою працездатною людиною, маючу значну перевагу у фізичній силі, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально та холоднокровно позбавив життя двох людей, які не створювали для нього ніякої небезпеки, не чинили щодо нього протиправних дій, що вказує на те, що обвинувачений втратив будь-які моральні запобіжники при обранні моделі поведінки. 
Суд також враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого. Відповідно до наданої характеристики, ОСОБА_7 за місцем проживання зарекомендував себе як особа, схильна до зловживання спиртними напоями, а також до вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень. Згідно з наявною інформацією, обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за: вчинення домашнього насильства, появу у громадських місцях у стані алкогольного сп`яніння, керування транспортним засобом у стані сп`яніння, порушення правил безпеки дорожнього руху, порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку. При цьому суд враховує, що накладені адміністративні стягнення обвинувачений належним чином не виконував, штрафи не сплачував, що свідчить про зневажливе ставлення до вимог закону та заходів державного впливу. Крім того, у зв`язку із вчиненням домашнього насильства обвинувачений перебував на профілактичному обліку як особа, що вчиняє домашнє насильство («кривдник»), однак належних висновків для себе не зробив та не змінив своєї поведінки. Суд також бере до уваги, що раніше щодо обвинуваченого реєструвалися відомості про заподіяння тілесних ушкоджень малолітній дитині, а також кримінальне провадження, пов`язане з незаконним поводженням із бойовою гранатою. Наведені дані у своїй сукупності свідчать про стійку зневагу обвинуваченого до загальноприйнятих норм поведінки, схильність до агресивної та протиправної поведінки, нехтування вимогами закону, а також про підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи. На переконання суду, наведені характеристики особи обвинуваченого у сукупності з обставинами вчиненого кримінального правопорушення свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що його виправлення можливе без застосування виняткового виду покарання у виді довічного позбавлення волі.
Тому, на переконання колегії суддів, вчинене кримінальне правопорушення не є раптовим одноразовим проявом агресії, а стало наслідком ескалації насильницької поведінки обвинуваченого. 
Колегією суддів також не залишаються поза увагою надзвичайно тяжкі психологічні наслідки для малолітніх дітей, які стали безпосередніми очевидцями особливо тяжкого злочину, пережили реальний страх за життя матері та власну безпеку, втратили матір за трагічних обставин та зазнали глибокої психотравмуючої дії внаслідок подій, свідками яких вони стали. 
Тому, обставини, на які посилається сторона захисту, зокрема відсутність попередніх судимостей та завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень самому собі після вчинення кримінального правопорушення, суд не визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого або свідчать про можливість його виправлення без застосування виняткового виду покарання. 
На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого свідчить про його чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі.
Адвокат обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просив застосувати до ОСОБА_7 ст. 69 КК України, у зв"язку із визнанням ним винни, щирим каяттям, активному сприянню розкриттю злочину, а також через перебування на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей. 
Суд критично оцінює вказане, оскільки матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідженні докази, містять інформацію (а.с.108 Т.3) про вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства відносно своєї, на момент вчинення малолітної дочки ОСОБА_21 , 2002 року народження, через що були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України. Крім цього, ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 та ч. 1 ст. 184 КУпАП. Також судом встановлено, що в період з 13.05.2023 року по 13.05.2024 року ОСОБА_7 , перебував на обліку у Сарненському РВП на профілактичному обліку, як "кривдник". Вищезазначене вказує на схильність ОСОБА_7 до насилля та агресії. 
Сам по собі факт наявності на утриманні неповнолітніх дітей за встановлених обставин справи не є підставою для пом`якшення покарання обвинуваченому чи застосування положень ст.69 КК України. З огляду на спосіб вчинення кримінального правопорушення, кількість потерпілих, зокрема малолітніх дітей, в присутності яких вчинено злочин та які втратили матір, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та сукупність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить досягнення мети покарання.
З урахуванням зазначеного, підстав для застосування ст. 69 КК України, про яку просив захисник, до обвинуваченого колегія суддів не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дана правова норма може бути застосована та з огляду на відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер вчиненого діяння, кількість загиблих осіб, обставини його вчинення та наявність обставин, що обтяжують покарання.
Отже, у даному випадку колегія суддів, оцінюючи характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину, його ставлення до наслідків своїх дій, дані про особу винного, а також сукупність наведених обставин, що в цілому вказує на особливу небезпечність такої особи та її загрозу для суспільства, та те, що зазначений злочин, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, саме тому приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його постійної ізоляції від суспільства, якою відповідно до положень Кримінального кодексу України є довічне позбавлення волі 
Довічна ізоляція обвинуваченого ОСОБА_7 від суспільства відповідає у даному випадку вимогам справедливості при застосуванні даного виду покарання і відображає співмірність вчинених діянь та покарання й в цілому відповідає меті, передбаченій ст. 50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання, на переконання колегії суддів, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Колегія суддів зауважує, що покарання у виді позбавлення волі на певний строк, без постійної ізоляції від суспільства, не матиме належного виховного впливу на обвинуваченого та не забезпечить безпеку людей і суспільства після його звільнення з місць позбавлення волі.
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової практики.
Таким чином, узявши до уваги принцип правової справедливості, який є однією із ключових засад системи права та посідає особливе місце у кримінальному праві, де однією із складових цього принципу є співрозмірність вчиненого особою злочинного діяння та призначеного за нього покарання, урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, зокрема обставини вчиненого злочину, його тяжкість та наслідки - смерть двох людей, особу обвинуваченого, позицію потерпілої сторони, прокурора, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 необхідно призначити за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі.
Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року накладено арешт на тимчасово вилучене в ході огляду місця події 03 листопада 2025 року майно, а саме: упакування з-під цигарок «Прима» зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, запальничку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; недопалок з-під цигарки; пару капців рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; пластикову ємність рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; пластикову прозору пляшку об?ємом 2 л. зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; грошові кошти в сумі 65 (шістдесят п?ять) гривень 50 (п?ятдесят) копійок номіналом 20 грн. - 2 шт., 10 грн. - 1 шт., 5 грн. - 1 шт., 2 грн. - 3 шт., 1 грн. - 4 шт., 50 коп. - 1 шт.; предмет зовні схожий на ніж із пластиковим тримачем чорного кольору і слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні землі поблизу входу до приміщення житлового будинку, позначка № 5; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні землі поблизу входу до приміщення житлового будинку, позначка № 5; мобільний телефон марки Moto g05, в прозорому чохлі, в справному стані; мобільний телефон марки Redmi A1, в чохлі синього кольору; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з дерев?яної поверхні порогу при вході до приміщення житлового будинку, позначка № 7; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з дерев?яної поверхні порогу при вході до приміщення житлового будинку, позначка №7; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні вхідних дверей до приміщення житлового будинку, позначка № 8; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні вхідних дверей до приміщення житлового будинку, позначка № 8; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги приміщення кухні житлового будинку, позначка № 9; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги приміщення кухні житлового будинку, позначка № 9; кардиган сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; рушник сіро-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров; 4 (чотири) предмети зовні схожі на ножі; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги житлової кімнати приміщення житлового будинку; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги житлової кімнати приміщення житлового будинку; документи на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зв?язку ключів, упакована до сейф-пакету Національна поліція України CRI1248318; дві сім-карти мобільного оператора «Vodafone» та «Київстар»; дактилоскопічну плівку зі слідами папілярних узорів пальців рук з поверхні скляної пляшки з-під алкоголю «Мороша»; мобільний телефон марки «Nomi» чорного кольору та дактилоплівку зі слідами папілярних узорів пальців рук з поверхні скляної пляшки з-під алкоголю «Nemirof».
У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.
Щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні варто зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Потерпілою ОСОБА_9 в рамках даного кримінального провадження подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просить стягнути з обвинуваченого на її користь майнову шкоду в розмірі 17988,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000000,00 грн.
Вказує, що смерть її обох дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є наслідком протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Усі витрати пов`язані із похованням дітей були понесені нею особисто, загальна сума яких становить 17988,00 грн. та складається із витрат на придбання речей для поховання дітей, а також авансового внеску на виготовлення пам`ятника для обох дітей.
Крім того, діями ОСОБА_7 їй завдана моральна шкода, яка полягає у тривалих сильних душевних стражданнях, яких вона та її сім`я зазнали у зв`язку з втратою рідних дітей.
Стреси, що пов`язані із трагедією в її сім`ї позначилися негативними змінами у її житті. Вона відчуває постійні нервові переживання, психологічний дискомфорт, емоційні спалахи, які супроводжуються дратівливістю, збудливістю та депресивністю, що, в кінцевому результаті, відображається на її близьких, рідних та знайомих.
Зазначає, що пережите нею внаслідок втрати двох дітей викликало постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях її життя та втрату інтересу до нього як такого.
Додає, що осягнути в повній мірі рівень її страждань та розмір моральної шкоди у зв`язку із незворотною втратою двох дітей неможливо. Однак, враховуючи перераховані нею обставини, заподіяну їй моральну шкоду вона оцінює в сумі 8000000 грн.
Як зауважила потерпіла ОСОБА_9 , у добровільному порядку обвинувачений ОСОБА_7 збитки, завдані внаслідок протиправних дій з його боку, їй не відшкодував.
Просила заявлені нею позовоні вимоги задоволити у повному обсязі, зважаючи на наведені нею обставини.
У ході розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , цивільний позов визнав частково. Втім додав, що він не має коштів, щоб сплатити їх потерпілій.
Однак, захисник просив цивільний позов задоволити частково та задоволити заявлену матеріальну шкоду, при цьому зменшивши розмір моральної шкоди до 100000 грн.
Прокурор просив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 вирішити відповідно до норм цивільного законодавства, проти його задоволення не заперечив.
Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши доводи потерпілої та позицію обвинуваченого, його захисника та прокурора, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.
Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала.
Пленум Верховного суду України у п. 2 своєї постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 23 березня 1992 року №2 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу", під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Як вбачається з доданих потерпілою ОСОБА_9 чеку з магазину №5563117638 від 04 листопада 2025 року за придбання товарів для поховання та товарного чеку від 22 листопада 2025 року, загальна вартість за придбання товарів для поховання становить 10988,00 грн. та аванс за виготовлення пам`ятника для дітей становить 7000,00 грн.
Отже, потерпілою ОСОБА_9 підтверджено витрати на поховання, а тому такі підлягають задоволенню.
Разом з тим, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а згідно п. 5 даної Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У п. 9 вищевказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії" (п. 53), від 09 лютого 2007 року у справі "Білуха проти України" (п. 79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Вирішуючи позовні вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями обвинувачених дійсно така була завдана.
Так, колегією суддів враховано, що смерть одночасно двох дітей потерпілої настала внаслідок умисних насильницьких дій обвинуваченого, вчинених у присутності малолітніх дітей, які пережили значну психологічну травму та втратили матір. 
Крім того, не залишається поза увагою той факт, що малолітні діти безпосередньо бачили насильницькі дії обвинуваченого, усвідомлювали реальну загрозу життю матері, були змушені ховатися від обвинуваченого, а також стали свідками особливо тяжкого злочину, що спричинило тривалі та глибокі психотравмуючі наслідки для сім`ї потерпілої. 
На переконання колегії суддів, вказані обставини безумовно спричинили потерпілій глибокі моральні переживання, які напряму пов`язані з негативними змінами в емоційній сфері, що виявляються в стійкому депресивному фоні її настрою, зберіганні напруги та негативних думок, постійних нервових переживаннях, емоційних спалахах, що супроводжуються дратівливістю, збудливістю, тривогою, страхом, втратою інтересу до життя, що, в свою чергу, головним чином і заподіює моральні страждання в більшому обсязі. 
Визначаючи розмір морального відшкодування, колегія суддів приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілої, непоправність втрати близьких людей, особливо трагічні обставини їх смерті, нсильницький характер кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого та його поведінку, відсутність добровільного відшкодування завданої ним шкоди, наслідки злочину для малолітніх дітей, які стали безпосередніми очевидцями події, а також тривалість та глибину психотравмуючих наслідків.
Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілої про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України та враховує характер і наслідки вчиненого кримінального правопорушення, глибину та тривалість моральних страждань потерпілої, ступінь вини обвинуваченого, а також засади розумності, виваженості та справедливості. Судом установлено, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого потерпіла втратила сина та дочку за особливо трагічних обставин, а також зазнала тяжких душевних страждань, пов`язаних із насильницькою смертю близьких людей, обставинами вчинення кримінального правопорушення та його наслідками для малолітніх дітей, які стали безпосередніми очевидцями події. Суд враховує, що смерть дітей потерпілої — ОСОБА_11 та ОСОБА_10 настала внаслідок умисних насильницьких дій обвинуваченого, вчинених у присутності малолітніх дітей, які пережили значну психологічну травму та втратили матір. Крім того, суд бере до уваги, що малолітні діти безпосередньо бачили насильницькі дії обвинуваченого, усвідомлювали реальну загрозу життю матері, були змушені ховатися від обвинуваченого, а також стали свідками особливо тяжкого злочину, що спричинило тривалі та глибокі психотравмуючі наслідки для сім`ї потерпілої. Вказані обставини безумовно спричинили потерпілій глибокі моральні переживання, душевний біль, страждання та непоправні зміни у її житті. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг душевних страждань потерпілої, непоправність втрати близьких людей, особливо трагічні обставини їх смерті, насильницький характер кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого, наслідки злочину для малолітніх дітей, які стали безпосередніми очевидцями події, а також тривалість та глибину психотравмуючих наслідків. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат потерпілої та незворотність наслідків вчиненого кримінального правопорушення. 
Разом з тим, визначений позивачкою розмір моральної шкоди у 8 000 000 грн, хоча й зумовлений винятково тяжкими наслідками злочину, має оцінюватися судом з урахуванням вказаних вище засад розумності, справедливості та співмірності, оскільки відшкодування моральної шкоди має компенсаційний, а не каральний характер. Водночас запропонований стороною захисту розмір 100 000 грн не відповідає характеру завданих потерпілій страждань, оскільки йдеться про одночасну втрату двох дітей унаслідок умисного особливо тяжкого злочину. З огляду на наведене суд доходить висновку, що заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, а тому цивільний позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. 
На переконання суду, справедливим, співмірним та таким, що відповідає характеру й обсягу завданих потерпілій моральних страждань, є відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 (трьох мільйонів) гривень. Майнова шкода у розмірі 17 988 гривень, підтверджена матеріалами кримінального провадження та належними доказами, підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі. За таких обставин цивільний позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 17 988 гривень майнової шкоди та 3 000 000 гривень моральної шкоди.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 127, 129, 174, 182, 368, 370, 373, 374, 394, 395, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_7  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишити попередній - тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 03 листопада 2025 року, з часу фактичного затримання, до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ч. 5 ст. 72 КК України, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- упакування з-під цигарок «Прима» зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, що упаковане до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; запальничку синього кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка упакована до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; недопалок з-під цигарки, упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; пару капців рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, які упаковані до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; пластикову ємність рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, що упакована до паперового конверта Національна поліція України; пластикову прозору пляшку об`ємом 2 л. зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, яка упакована до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; предмет зовні схожий на ніж із пластиковим тримачем чорного кольору і слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, який упакований до картонної коробки, що опечатана паперовою биркою з підписами понятих; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні землі поблизу входу до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні землі поблизу входу до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з дерев`яної поверхні порогу при вході до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з дерев`яної поверхні порогу при вході до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні вхідних дверей до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні вхідних дверей до приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги приміщення кухні житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги приміщення кухні житлового будинку, упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; кардиган сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, який упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; рушник сіро-синього кольору зі слідами речовини бурого кольору зовні схожої на кров, який упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; 4 (чотири) предмети зовні схожі на ножі, упаковані до картонної коробки, що опечатана паперовою биркою з підписами понятих; змив речовини бурого кольору зовні схожої на кров з поверхні підлоги житлової кімнати приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; контроль до змиву речовини бурого кольору зовні схожої на кров зповерхні підлоги житлової кімнати приміщення житлового будинку, що упакований до паперового конверта Національна поліція України Слідче управління; дактилоскопічну плівку зі слідами папілярних узорів пальців рук з поверхні скляної пляшки з-під алкоголю «Мороша», яка упакована до сейф-пакету Національна поліція України ICR016894; дактилоплівку зі слідами папілярних узорів пальців рук з поверхні скляної пляшки з-під алкоголю «Nemirof», яка упакована до сейф-пакету Національна поліція України ICR0168204 та які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;
- мобільний телефон марки «Nomi» чорного кольору, який упакований до сейф-пакету Національна поліції України CRI1248321; зв`язку ключів, яка упакована до сейф-пакету Національна поліція України CRI1248318; дві сім-карти мобільного оператора «Vodafone» та «Київстар», які упаковані до сейф-пакету Національна поліція України CRI1248320; мобільний телефон марки Moto g05, в прозорому чохлі, в справному стані, який упакований до сейф-пакету Національна поліція України KIV2101013; мобільний телефон марки Redmi A1, в чохлі синього кольору, який упакований до сейф-пакету Національна поліція України KIV2101074; грошові кошти в сумі 65 (шістдесят п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок номіналом 20 грн. - 2 шт., 10 грн. - 1 шт., 5 грн. - 1 шт., 2 грн. - 3 шт., 1 грн.- 4 шт., 50 коп. - 1 шт., які упаковані до сейф-пакету Національна поліція України CRI1248337, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області та відомості про власників/законних володільців яких матеріали кримінального провадження не містять - передати в дохід держави;
- документи на ім`я ОСОБА_7 , які упаковані до сейф-пакету Національна поліція України CRI1248319, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - повернути ОСОБА_7 ;
- кросівки, штани з ременем, жилетку та футболку ОСОБА_7 , зі слідами речовини бурого кольору, схожими на кров, які мають механічні пошкодження, які упаковані до картонних коробок, опечатані відтискоми печатки №205 Сарненського РВП та бирками з відповідними записами та підписами понятих, які зберігаються в кімнаті речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;
- сліди пальців рук, які скопійовано на аркуш паперу та які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для паперів №205 "Сарненського РВП"; змиви з кистей рук, які знаходяться на стерильному бинті та які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; зрізи нігтів, які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; светр, який знаходиться у картонній коробці, опечатано биркою з відповідними надписами учасників та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; штани з лампасами, які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; кров ОСОБА_10 , яка поміщена до прозорого флакону, який упакований до спецпакту НПУ "NPU5151580, які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити;
- сліди пальців рук, які скопійовано на аркуш паперу та які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для паперів №205 "Сарненського РВП"; змиви з кистей рук, які знаходяться на стерильному бинті та які упаковано до паперового конверту НПУ та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; одяг ОСОБА_11 , який поміщено до картонної коробки, опечатано биркою з відповідними надписами учасників та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; взуття ОСОБА_11 , яке поміщено до картонної коробки, опечатано биркою з відповідними надписами учасників та скріплено печаткою для пакетів №205 "Сарненського РВП"; кров ОСОБА_11 , яка поміщена до прозорого флакону, який упакований до спецпакту НПУ "NPU5151579, які передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 27870,91 грн. зокрема:
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 "Молекулярно - генетичні дослідження" № СЕ-19/118- 25/17242-БД від 20.01.2026 - 2216,02 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118- 25/17240-БД від 20.01.2026 - 1144,03 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-25/17245-БД від 26.01.2026 - 2940,14 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-25/17970-БД від 22.01.2026 - 5709,62 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-25/17243-БД від 23.01.2026 - 8440,07 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-25/17237-БД від 21.01.2026 - 2915,27 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-25/17236-БД від 28.01.2026 - 3332,72 грн.;
- на проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно - генетичні дослідження» № СЕ-19/118-125/17969-БД від 22.01.2026 - 1173,04 грн.
Цивільний позов потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_9 до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задоволити частково. 
У задовленні решти вимог цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) 17988,00 грн. (сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень) заподіяної злочином майнової шкоди та 3000000 грн. (три мільйони гривень) моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуючий суддя:        ОСОБА_1 

Судді:         ОСОБА_2 

ОСОБА_3