Номер провадження: 22-ц/813/1626/26 
Справа № 511/4666/24
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Драгомерецького М.М.,
суддів колегії Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 вересня 2025 року по справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявниця просила встановити, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто більше 5 років.
В обґрунтування заяви зазначено, що встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини, а також для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_5 ..
Також зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 50 років помер ОСОБА_5 , в результаті отриманої 02 квітня 2023 року тяжкої травми, пов`язаної з проходженням військової служби. Заявниця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 2008 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 проживала разом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу як сім`я. Після поранення до дня смерті вона здійснювала догляд за ОСОБА_5 , як в медичних установах, так і вдома. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки, що розташований по АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 заповіту не склав, а тому має місце спадкування за законом. На день смерті ОСОБА_5 одружений не був, власних дітей не мав.
У встановленому порядку в серпні 2024 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Патраманської Л.М. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 . Однак нотаріусом заявниці було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку з тим, що вона повинна довести факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, у зв`язку з вище викладеним, виникла необхідність встановити факт, від якого залежить виникнення майнових прав, а саме встановити, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в період з 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто більше 5 років, для оформлення спадщини та для отримання одноразової грошової допомоги.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто по день смерті ОСОБА_5 більше п`яти років.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Міністерства оборони України звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
ОСОБА_4 та представники Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про направлення судової повістки-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (а.с. 184-190).
Згідно статті 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Явка до суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася. 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та її представника Магеру Р.Ю., які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
За відсутності спору про право цивільне юридичні факти підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження. Так, відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав.
Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду розглядала питання юрисдикційності справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги, де, серед іншого, виснувала, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
Зазначений правовий висновок підтриманий Великою Палатою також у постанові від 11.02.2026 у справі №308/17634/23.
Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами 1-2 статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно частини 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями частини 1 статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
У постанові від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01.03.2024 Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №159.
Смерть ОСОБА_5 настала в результаті отриманої 02.04.2023, тяжкої травми, пов`язаної з проходження військової служби, що підтверджується:
- виписним епікризом №5094 Національного військово-медичного клінічного центру «Головний клінічний госпіталь» від 10.04.2023; - довідкою ВЛК №112 від 15.05.2023 виданою Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня №4»; - довідкою №1031 від 08.06.2023 про обставини травми, виданою військовою частиною НОМЕР_2 ; - довідкою військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 05.07.2023; - свідоцтвом про хворобу №1087 від 31.07.2023; - довідкою до акту МСЕК серії 112 ААГ №503608 від 09.11.2023, відповідно до якої ОСОБА_5 надано Першу «Б» групу інвалідності, з зазначенням, що травма пов?язана із захистом Батьківщини, відповідно до п. 12 зазначеної довідки ОСОБА_6 потребує стороннього догляду.
ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_5 одружений не був, власних дітей не мав.
ОСОБА_5 , мав рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про осіб місце реєстрації яких зареєстроване на 25 лютого 2024 року, однак фактично не проживав за цією адресою.
ОСОБА_5 при житті на праві власності належав житловий будинок та земельна ділянка площею (га) 7.9222, кадастровий номер 5123980500:01:002:0061, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі- продажу від 19.05.2005, що підтверджується: - витягом з Державного реєстру правочинів 1010254 від 19.05.2005; - витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 7547935 від 17.06.2005; - витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована по місцю проживання за адресою АДРЕСА_2 .
У встановленому порядку в серпні 2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Патраманської Л.М. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі якої заведено спадкову справу №133/2024, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі 77926865 від 08.08.2024. 
Однак відповідно до листа нотаріуса №807/02-14 від 12.08.2024 їй відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв?язку з тим, що вона повинна довести факт проживання із спадкодавцем однією сім?єю не менше ніж п?ять років до часу відкриття спадщини.
Крім того після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 заявниця ОСОБА_1 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою про здійснення одноразової грошової допомоги, так як відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім?ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов?язаного або резервіста. Члени сім?ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов?язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до листа №6414 від 12.09.2024 їй було відмовлено в направленні документів для здійснення виплат з посиланням на те, що згідно Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України «Про» затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов?язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 №975, так як для подальшого оформлення документів необхідне рішення суду про встановлення факту проживання однією сім?єю загиблої (померлої) особи з жінкою чоловіком без реєстрації шлюбу, яке набрало законної сили, посвідченого у встановленому порядку, для виплати одноразової грошової допомоги чоловіку (жінці), який (яка) проживав (проживала) однією сім?єю із загиблою (померлою) особою. 
Судом першої інстанції також встановлено, що згідно довідки №459 від 25.07.2024, виданої Старостою Буцинівського старостинського округу М.В. Марціненко, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 2008 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 однією сім?єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу як сім?я, мали взаємні права та обов?язки, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. На даний момент ОСОБА_1 продовжує проживати за даною адресою.
Із довідки №396 від 05.03.2024, виданої Старостою Буцинівського старостинського округу М.В. Марціненко, цивільна дружина заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснила поховання ОСОБА_5 . 
Факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем - ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини підтверджується також поясненнями свідків.
Так, свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , суду пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали вдвох, купили в с. Буцинівка будинок, ніхто не знав, що вони не подружжя, доглядали матір ОСОБА_8 , вели господарство, потім ОСОБА_5 забрали на війну, після чого він був поранений, ОСОБА_1 його доглядала, у них було спільне господарство, була добра порядна сім`я, дуже добрі як сусіди, у ОСОБА_1 було велике господарство, тримали худобу, також вони купили машину, після поранення до дня смерті ОСОБА_5 проживав в с. Буцинівка, ОСОБА_1 , виконувала обов`язки як дружина.
Свідок ОСОБА_9 , працівник ІНФОРМАЦІЯ_10 , суду показала, що в січні 2023 року до їх установи привезли ОСОБА_5 , для того щоб оформити документи, в нього була перша група інвалідності. Вона займалась оформленням його документів, чоловік не міг ходити , вона виходила до нього на вулицю. У зв`язку з тим, що у нього були не всі документи, вони домовились, що його ще раз привезуть, після чого вона ще заїхала до ОСОБА_5 у село, та її зустріла ОСОБА_1 біля воріт, Бабшинський сидів у візку, вона брала з собою бланки заяв, далі пояснила, що його дружина ОСОБА_1 допомогла йому заповнити заяву, в будинку була домашня атмосфера, також пояснила, що крім ОСОБА_1 в будинку більше нікого не було, ніхто з родичів ОСОБА_8 не допомагав йому. Бабшинського вона бачила два рази, ніяких сумнівів не було, що ОСОБА_1 не дружина ОСОБА_5 ..
Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , суду пояснила, що вона знала сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 2010 року, вона проживає неподалік від них, завжди вважала їх сім`єю. Також їй відомо, що вони вели разом господарство, спілкувались, вони все робили разом, ОСОБА_11 доглядала за матір`ю ОСОБА_8 , після поранення вона бачила ОСОБА_5 з ОСОБА_12 , вони разом гуляли. Також вона знає, що ОСОБА_11 купувала ОСОБА_13 тренажери для реабілітації, допомагала йому відносити здоров`я. Також пояснила, вони проживали за адресою АДРЕСА_1 , в них було дуже велике господарство, був спільний бюджет, також вони спільно купили автомобіль.
Свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , суду пояснила, що з 2008 року вона знає ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як родину, ОСОБА_17 працював з її чоловіком, вони спілкувалися. ОСОБА_11 також приходила до них у гості, далі пояснила, що коли ОСОБА_13 поранили вона бачила, що ОСОБА_11 доглядала за ним, до нього частково поверталась пам`ять, з родичів ОСОБА_13 знала тільки ОСОБА_18 , який до нього приїздив, мати ОСОБА_13 була два роки лежача, тому ОСОБА_11 її також доглядала, з 2008 року вони проживали разом, також вони разом купили машину, вели спільне господарство.
Свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , суду пояснив, що він до 2025 року працював старостою в селі, де проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_20 . ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_12 , вона його доглядала, вони вели спільне господарство у ОСОБА_21 , рідний брат ОСОБА_22 в будинку не проживав, з 2008 року по 2024 рік вони проживали разом, поховання ОСОБА_21 здійснювала ОСОБА_12 .
На підтвердження факту проживання однією сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надано суду фототаблицями, на яких містяться фото із зображенням зазначених осіб, на яких вони спільно святкували різні події з 2008 року. 
Задовольняючи вимоги про встановлення факту спільного проживання, суд першої інстанції виходив із того, що наявні в матеріалах справи докази, підтверджують факт її проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто по день смерті ОСОБА_5 більше п`яти років.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заяви про встановлення факту спільного проживання.
Доводи апеляційної скарги представника Міністерства оборони України зводяться до того, що ОСОБА_1 не надала достатньо належним доказів на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги та зазначає наступне.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним і достатнім підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №362/3705/20).
Згідно із частинами 1-3 статті 12, частинами першою 5-6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей, переваги більш вагомих доказів. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд першої інстанції надав обґрунтовану правову оцінку поданим доказам спільного проживання заявниці разом із ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наявності спільного побуту, ведення спільного господарства, та з урахуванням принципу балансу вірогідностей дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення такого факту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що заявницею надано достатньо доказів, які у своїй сукупності підтверджують наявність між нею та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у заявлений період правовідносин, притаманних подружжю. Зазначене узгоджується з показами допитаних в судових засіданнях свідків та довідками старости Буцинівського старостинського округу М.В. Марціненка.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи заявниці, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого та висновку про задоволення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Доводи наведені у апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України, в інтересах якого діє Єрмаков Андрій Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 25 травня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда