КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ _______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 947/27465/25
Провадження № 2/947/360/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 року 

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
за участі:
представника позивача Дачно-садового товариства «МАЯК-2» - Скиба Євгена Анатолійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
Дачно-садового товариства «МАЯК-2» 
до ОСОБА_1 
про скасування рішення державного реєстратора, 
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
23.07.2025 року до Київського районного суду м. Одеси, через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Дачно-садового товариства «МАЯК-2» до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якій позивач просить суд:
- скасувати рішення державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко Анатолія Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65558118 від 23.11.2022 року, яким було зареєстровано право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2662050351100) за адресою:  АДРЕСА_1 на громадянина ОСОБА_1 ;
- усунути перешкоди Дачно-садовому товариству «МАЯК-2» у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою:  АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 привести земельну ділянку у попередній стан;
- стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Дачно-садове товариство «МАЯК-2» створене внаслідок об`єднання осіб на основі членства для спільної некомерційної господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану, підвищення життєвого рівня членів кооперативу, захисту їх майнових інтересів і соціальних прав, надання матеріального добробуту та задоволення потреб в об`єктах жилої та нежилої нерухомості. Основним видом економічної діяльності позивача є комплексне обслуговування 
Як стверджує позивач, ще у 1958 році Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих було прийнято Рішення № 321 від 14.04.1958 року про відведення українській спільноті товариству мисливців та рибалок УРСР земельної ділянки у прибережній смузі площею до 1,5 га за дачею "Письменників" Приморського району, для перенесення причалу з Аркадії та розведення садів для членів УРСР рибалок аматорів та інших осіб, на членів УРСР, які мають куріння на прибережній смузі Аркадії. Також Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих було прийнято Рішення № 447 від 31.05.1958 року про додаткове відведення земельних ділянок Обласній раді УРСР площею 7492 кв.м. до раніше відведеної ділянки на прибережній смузі в районі Великого Фонтану за дачею «Письменників». З тих часів і по сьогоднішній день, як вказує позивач, зазначені земельні ділянки перебувають у фактичному та постійному користуванні позивача. 
Загальна чисельність членів товариства позивача складає 124 особи. 
Позивач посилається на те, що на зазначеній земельній ділянці у 2006 році власними силами та за спільні кошти членів товариства було збудовано кам`яну будівлю (сторожку) зимового типу. Згідно Звіту про оцінку майна № 120557, визначеного станом на 25.07.2011 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аргумент» – загальна кошторисна вартість сторожки становила 30 659 гривень. Згідно Протоколу № 01 Загальних зборів членів Дачно-садового товариства «МАЯК-2» від 08.08.2021 року, вищезазначену сторожку було взято на баланс товариства. 
Однак, 23.06.2025 року на підставі інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно № 432461832 позивачу стало відомо, що вищезазначена сторожка тепер належить на праві приватної власності відповідачу. Згідно даної довідки, позивач дізнався, що 21.11.2022 року державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко Анатолієм Анатолійовичем було зареєстровано право власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2662050351100) за адресою: АДРЕСА_1 на громадянина ОСОБА_1 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65558118 від 23.11.2022 року. 
Зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, як зазначає позивач, було прийнято державним реєстратором на підставі наступних документів, наданих відповідачем: технічний паспорт на садовий будинок від 21.11.2022 року, виготовлений ФОП ОСОБА_3 ; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва; довідка Дачно-садового товариства «МАЯК-2» від 15.10.2022 року, підписаною головою товариства Зайцевим В.І. про те, що ОСОБА_4 є членом Дачно-садового товариства «МАЯК-2», ділянка АДРЕСА_2 , на ділянці наявний двоповерховий будинок; довідка ФОП ОСОБА_3 № 00021 від 2022 року, згідно якої проведено технічну інвентаризацію садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , СТ «МАЯК-2», який належить ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою, виданою Дачно-садовим товариством «МАЯК-2» м. Одеси від 15.10.2022 року. Також в даній довідці було зазначено, що садовий будинок побудований до 05.08.1992 року, а тому не підлягає прийняттю в експлуатацію так як відповідно до законодавства України не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. 
Позивач вважає, що вказана державна реєстрація проведена незаконно, а відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, самовільно захопив майно (сторожку), яке перебуває на балансі позивача, здійснив самочинне будівництво на місці розташування сторожки та незаконно зареєстрував на нього право власності. 
Як стверджує позивач, відповідач надав державному реєстратору підроблену довідку Дачно садового товариства «МАЯК-2» від 15.10.2022 року, підписаною головою товариства Зайцевим В.І. про те, що ОСОБА_4 є членом Дачно-садового товариства «МАЯК-2». Однгак, як вказує позивач, відповідач ніколи не був членом товариства, заяву про прийняття його в члени товариства не подавав, вступний внесок та пай не сплачував, посвідчення про членство не отримував, товариство на загальних зборах не приймало рішення про прийняття відповідача в члени товариства та виділення йому в користування земельної ділянки для будівництва садового будинку. Більш того, як вказує позивач, довідку підписав не голова товариства, а не відома особа за прізвищем ОСОБА_5 , приймаючи що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб головою Дачно-садового товариства «МАЯК-2» є ОСОБА_6 , як зазначено позивачем у позові з 14.08.2023 року, однак під час розгляду справи представником позивача було зазначено про допущення в цій частині описки та вважати вірним дату з 2013 року.
Також, позвиач посилається на те, що відповідач ввів державного реєстратора в оману заявляючи про те, що садовий будинок був побудований до 5 серпня 1992 року, оскільки сама кам`яна будівля (сторожка) зимового типу була збудована силами та за кошти членів товариства у 2006 році. Також, для реєстрації права власності на спірний будинок відповідачем, за доводами позивача, не було надано державному реєстратору жодного з необхідного переліку документів, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, які б підтверджували набуття у власність спарного будинку та підстав його будівництва й введення в експлуатацію.
Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою суду від 24.07.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху.
25.07.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано до суду заяву про усунення недоліків разом. 
Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 24.07.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.
Справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 22.08.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
16.10.2025 року до суду від представника позивача Дачно-судового товариства «МАЯК-2» надійшло клопотання про витребування доказів, в якому представник просив суд витребувати з Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (67452, Одеська область, Роздільнянський район, смт. Лиманське, вул. Центральна, буд. 79, код ЄДРПОУ: 05384548) належним чином завірену копію матеріалів електронної реєстраційної справи, на підставі яких державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко Анатолієм Анатолійовичем 21.11.2021 року проведена державна реєстрація права власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,8 кв.м. за Лапікусом Ігорем (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2662050351100), підстава внесення запису – Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65558118 від 23.11.2022 року.
За наслідком розгляду вказаного клопотання, 06.11.2025 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу суду, якою клопотання представника позивача Дачно-судового товариства «МАЯК-2» - Скиба Євгена Анатолійовича про витребування доказів – задоволено. 
Витребувано з Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (67452, Одеська область, Роздільнянський район, смт. Лиманське, вул. Центральна, буд. 79, код ЄДРПОУ: 05384548) належним чином завірену копію матеріалів електронної реєстраційної справи, на підставі яких державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко Анатолієм Анатолійовичем 21.11.2021 року проведена державна реєстрація права власності на садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 55,8 кв.м. за Лапікусом Ігорем (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2662050351100), підстава внесення запису – Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65558118 від 23.11.2022 року
Витрати пов`язані з виконанням ухвали суду покладені на Дачне-садове товариство «МАЯК-2». 
У вказаній ухвалі суду, судом було роз`яснено суб`єкту виконання ухвали суду, що у разі неможливості подати витребувані докази до суду, необхідно повідомити суд про неможливість подати докази із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суд про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, передбачену законом, у тому числі суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Копія даної ухвали суду була двічі скерована на адресу зареєстрованого місцезнаходження суб`єкта її виконання – Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548), уповноваженою особою якої було двічі її отримано 21.11.2025 року та 16.12.2025 року, однак, з боку Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548), після первісного отримання, як і після повторного отримання копії ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року про витребування доказів по цивільній справі №947/27465/25, не надано до суду витребуваних судом доказів, як і не повідомлено суд про причини невиконання чи наявність перешкод у виконанні зазначеної ухвали суду.
Враховуючи повторне невиконання Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548) ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року про витребування доказів по цивільній справі №947/27465/25, після первісного та повторного її отримання, та неповідомлення суд про неможливість подати витребувані докази, Київським районним судом міста Одеси 21.01.2026 року постановлено ухвалу, якою застосовано до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548), заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень, які слід стягнути з Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548; місцезнаходження: 67452, Одеська область, Роздільнянський район, смт. Лиманське, вул. Центральна, буд. 79) в дохід Державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, Липська, 18/5; код ЄДРПОУ 26255795), у зв`язку із невиконанням ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року про витребування доказів по цивільній справі №947/27465/25. 
18.02.2026 року до суду від Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області через засоби поштового зв`язку надійшли витребувані ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року докази. Крім того, Лиманською селищною радою у листі додаткового повідомлено, що 21.11.2025 року останнім було отримано копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року після чого 24.11.2025 року за вих. №2139 на адресу суду було скеровано витребувані судом документи.
У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 18 березня 2026 року, представник позивача не заперечував проти скасування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, застосованих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.01.2026 року до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у зв`язку з виконанням ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року про витребування доказів.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.03.2026 року заяву Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про скасування заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу - задоволено. Скасовано ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 21 січня 2026 року по цивільній справі №947/27465/25, якою застосувано до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05384548) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3328 гривень 00 копійок, які стягнуті з Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в дохід Державного бюджету, у зв`язку із невиконанням ухвали Київського районного суду міста Одеси від 06.11.2025 року про витребування доказів по цивільній справі №947/27465/25.
Тієї ж дати, 18.03.2026 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
До судового засідання призначеного на 15.04.2026 року з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.
Відповідач – ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Щодо сповіщення відповідача суд зазначає наступне.
У відповідності до положень статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається зокрема:
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 6 статті 187 ЦПК України передбачено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 
На виконання вказаних приписів процесуального законодавства, судом по справі було отримано відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУДМС України в Одеській області №5188/15792 від 08.08.2025 року, у відповідності до якої встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України врегульовано, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Приймаючи відсутність зареєстрованого електронного кабінету в системі ЄСІТС у відповідача ОСОБА_2 , який не має зареєстрованого місця проживання, судом сповіщення останнього про дату, час і місце розгляду справи здійснювалось шляхом надання відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Додатково, з метою належного сповіщення відповідача, судом здійснення повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи, шляхом скерування копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з судовими повістками на кожне з призначених судових засідань, на повідомлену позивачем адресу місця проживання ОСОБА_1 , яка є адресою спірного майна зареєстрованого на його ім`я, а саме: АДРЕСА_1 , однак уся поштова кореспонденція скерована на ім`я відповідача повернута до суду без вручення.
Судом враховується, що Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Таким чином, судом вжиті усі можливі заходи для повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи, за наслідком чого відповідач – ОСОБА_4 у відповідності до приписів ч.8, 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, однак, у встановлений судом строк не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, про причини неявки до судового засідання суд не повідомляв.
Згідно із ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України судом не встановлені.
Судом враховується, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.
Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. 
Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. 
Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. 
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом з урахуванням думки сторони позивача, було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 15.04.2026 року за відсутності сторони відповідача та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 27.04.2026 року о 14 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ДСТ «МАЯК-2» підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.04.1958 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих було прийнято Рішення № 321 від 14.04.1958 року про відведення українській спільноті товариству мисливців та рибалок УРСР земельної ділянки у прибережній смузі площею до 1,5 га за дачею "Письменників" Приморського району, для перенесення причалу з Аркадії та розведення садів для членів УРСР рибалок аматорів та інших осіб, на членів УРСР, які мають куріння на прибережній смузі Аркадії, при наявності достатніх на те підстав. 
Також Виконавчим комітетом Одеської міської ради депутатів трудящих було прийнято Рішення № 447 від 31.05.1958 року про додаткове відведення земельних ділянок Обласній раді УРСР площею 7492 кв.м. до раніше відведеної ділянки на прибережній смузі в районі Великого Фонтану за дачею «Письменників».
У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №220905378034 від 27.01.2025 року вбачається, наявним реєстрація юридичної особи – Дачно-садового товариства «МАЯК-2», код ЄДРПОУ 25815944, місцезнаходження яким є: м. Одеса, вул. Берегова, 38Б, керівником якого з 14.08.2013 року згідно статуту є ОСОБА_6 , основний вид діяльності товариства зареєстровано за кодом 81.10 – комплексне обслуговування об`єктів.
Згідно зі статутом Дачно-садового товариства «МАЯК-2», затвердженого протоколом №13/11 загальних зборів ДСТ «МАЯК-2» від 13.11.2024 року, ДАЧНО-САДОВЕ ТОВАРИСТВО «МАЯК-2» (надалі - «Кооператив») створений внаслідок об`єднання осіб на основі членства для спільної некомерційної господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану, підвищення життєвого рівня Членів Кооперативу, захисту їх майнових інтересів і соціальних прав, надання матеріального добробуту та задоволення потреб в об`єктах жилої та нежилої нерухомості. ДАЧНО-САДОВЕ ТОВАРИСТВО «МАЯК-2» утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для надання послуг, виключно членам Кооперативу, не маючи на меті одержання прибутку, таким чином, Кооператив є неприбутковою організацією.
Згідно з пунктом 2.1 вказаного Статуту, засновниками - ДСТ «МАЯК-2» є:  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Відповідно до пунктів 3.6, 3.7 Статуту, кооператив має право від свого імені укладати договори, в тому числі пов`язані з утриманням прибудинкових територій, а також інші договори, відповідно до цілей його діяльності, передбачені Статутом Кооперативу. Кооператив має власне майно, має самостійний баланс і здійснює свою діяльність згідно чинним Статутом та чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 3.11 Статуту, майно та активи Кооперативу, а також майно надане Кооперативу в користування не підлягають конфіскації чи іншому вилученню за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.
У відповідності до пункту 4.1 – 4.3.2 Статуту, Метою діяльності Кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб його Членів та членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків та витрат, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Метою діяльності Кооперативу не є отримання прибутку. Кооператив здійснює виключно некомерційну господарську діяльність.
Виключними видами некомерційної господарської діяльності Кооперативу є:
- будівництво та експлуатація об`єктів інфраструктури та побутового обслуговування Кооперативу;
- надання Членам Кооперативу послуг по обслуговуванню дачних будинків та території.
Згідно пункту 4.5 Статуту, у відповідності з головною метою діяльності Кооперативу, Кооператив здійснює наступні види діяльності (своїми силами або із залученням контрагентів): комплексне обслуговування об`єктів; проведення комплексу проектних, вишукувальних, технічних робіт, тощо; отримання дозвільних документів; виступає замовником будівництва, реконструкції, ремонту об`єктів інфраструктури; будівництво будівель та інших споруд загального користування для задоволення потреб членів Кооперативу; будівництво інженерних мереж і необхідної інфраструктури з дотриманням містобудівних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших вимог, а також інші види діяльності, які Кооператив має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України; експлуатація, ремонт, утримання об`єктів інфраструктури, у порядку, визначеному чинним законодавством України; проведення поліпшення, оздоблення та встановлення більш досконалого обладнання об`єктів інфраструктури; створення інфраструктури для експлуатації дачних будинків; здійснення технічного, експлуатаційного обслуговування дачних будинків; організація побутового обслуговування членів Кооперативу; укладання та контроль за виконанням договорів, пов`язаних з будівництвом, експлуатацією і ремонтом об`єктів інфраструктури та утримання прибудинкової території; здійснення інших видів діяльності, метою яких є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу, які Кооператив має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пунктів 6.1 – 6.4 Статуту, для досягнення мети своєї діяльності Кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна Кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї, втому числі внески на проведення капітального ремонту; внески на експлуатацію об`єктів інфраструктури і утримання прибудинкової території; майно, добровільно передане Кооперативу його членами; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив може бути власником земельних ділянок, будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном Кооперативу здійснюють органи управління Кооперативу у відповідності до їх компетенції, визначеної Статутом Кооперативу. Член Кооперативу має право володіння, користування, розпоряджання належним йому на праві власності нерухомістю, будівлею, спорудою або приміщенням.
Згідно з п. 7.1.2 Статуту, вступ до Кооперативу нових Членів здійснюється на підставі їхньої письмової заяви на адресу Загальних зборів Кооперативу. Особа, яка подала заяву про вступ до Кооперативу, зобов`язана внести вступний внесок у порядку та розмірах, визначених Рішенням загальних зборів. Рішення про прийняття нових Членів приймається Загальними зборами Членів Кооперативу у порядку, визначеному цим Статутом.
Пунктами 9.1, 9.3, 9.4, 9.5 Статуту передбачено, що: 
Вступний внесок - одноразовий грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до членів Кооперативу для організаційного забезпечення його діяльності. Розмір вступного внеску визначається Загальними зборами членів Кооперативу. Вступні внески вносяться членами Кооперативу грошовими коштами протягом 10 днів з дня реєстрації Кооперативу або дня ухвалення рішення Загальними зборами про прийом в члени Кооперативу. Вступний внесок зараховується у неподільний фонд і у разі виходу з Кооперативу не повертається.
Членські внески - грошовий неповоротний внесок, який періодично щомісячно сплачується членами Кооперативу, для забезпечення його поточної діяльності, у розмірі та порядку, визначеному Загальними зборами членів Кооперативу.
Цільові внески - члени Кооперативну за спільним погодженням із Загальними зборами членів Кооперативу сплачують цільові внески - грошові, інші майнові та немайнові цінності членів Кооперативу, що вносяться понад пай для забезпечення статутної діяльності Кооперативу. Цільові внески поверненню не підлягають. Рішення про внесення цільових внесків при необхідності приймають Загальні збори членів Кооперативу і визначають розмір і терміни їх оплати.
Відповідальність за порушення зобов`язань щодо сплати внесків (вступного, членських, цільових) встановлюється рішенням Загальних зборів членів Кооперативу.
Згідно з пунктами 10.1-10.9, 10.14 Статуту, Пайові внески. Пай - майновий поворотний внесок члена Кооперативу у створення та розвиток Кооперативу, який здійснюється шляхом передачі Кооперативу майна, в тому числі грошових к: літів, майнових прав, а також земельної ділянки.
Додатковий пай члена Кооперативу - добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок члена Кооперативу понад пай у пайовому фонді Кооперативу для досягнення спільної мети Кооперативу.
Члени Кооперативу вносять пайові внески та додаткові пайові внески в розмірі та порядку встановленому рішенням Загальних зборів членів Кооперативу.
Відповідальність за порушення зобов`язань щодо несплати або прострочення сплати пайового, вступного чи інших внесків членами Кооперативу, встановлюється рішенням Загальних зборів членів Кооперативу.
Пай кожного члена Кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.
Член Кооперативу має право достроково внести свій пай до Кооперативу в повному обсязі.
Пайові внески членів Кооперативу повинні компенсувати витрати Кооперативу на здійснення діяльності по залученню і використанню грошових коштів громадян, реконструкцію та погашення витрат на придбання або будівництво Кооперативом об`єктів інфраструктури.
Розмір паю члена Кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Розмір пайового внеску визначається, виходячи з вартості об`єктів інфраструктури, що будуються Кооперативом. Після будівництва Кооперативом об`єктів розмір пайового внеску уточняються на підставі фактичної вартості побудованих Кооперативом об`єктів, враховуючи всі витрати на будівництво (в тому числі витрати, пов`язані із залученням додаткового фінансування), що були понесені Кооперативом.
Паї є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена Кооперативу у майні Кооперативу.
Право власності членів Кооперативу - фізичних осіб на свою Загальну частку успадковується.
Згідно з п. 13.1, 13.2, 13.3 Статуту, Вищим органом управління Кооперативу є Загальні збори членів Кооперативу. Загальні збори мають право приймати рішення з будь-яких питань діяльності Кооперативу, у тому числі, що входить в компетенцію інших органів, відміняти рішення Голови і Ревізора/ Ревізійної комісії. До виняткової компетенції Загальних зборів відноситься зокрема:
- затвердження рішення Голови Кооперативу про прийняття нових членів та подання Голови Кооперативу про припинення членства;
- прийняття рішень про прийом в члени Кооперативу спадкоємця/спадкоємців члена Кооперативу в порядку, передбаченому цим Статутом;
- прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном Кооперативу; 
- прийняття рішень про введення обмежень на використання загального майна Кооперативу;
- прийняття рішень про виплату пайових внесків майном або в грошовій формі.
Згідно наданого до суду Звіту про оцінку майна № 120557, визначеного станом на 25.07.2011 року, складеного 15.08.2011 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аргумент», ринкова вартість об`єктів оцінки майна СТ «МАЯК-2» за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, становить в загальній сумі 22 669 117,00 грн. з урахуванням ПДВ. Відповідно до звіту визначено розрахунок загальної кошторисної вартості об`єкту – сторожки, в сумі 30 659 гривень. 
Згідно Протоколу № 01 Загальних зборів членів Дачно-садового товариства «МАЯК-2» від 08.08.2021 року, прийнято на баланс Товариства сторожку кам`яну, зимового типу, яка згідно зі звітом про оцінку майна №120557, визначеного станом на 25.07.2011 року суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аргумент» визначена за загальною кошторисною. Вартістю розміром 30659,00 грн.
Згідно з наданою позивачем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №432461832 від 23.06.2025 року вбачається, що 21.11.2022 року державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. на підставі винесеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №65558118 від 23.11.2022 12:39:33, за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням додаткових відомостей про Садове товариство «МАЯК-2». Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна за №2662050351100.
У відповідності до зазначеної довідки вбачається, що підставою для винесення державним реєстратором вказаного рішення про державну реєстрацію прав, за наслідком чого за відповідачем зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно, слугували наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: ТІ01: НОМЕР_2 , виданий 21.11.2022 року, видавник: ЄДЕССБ; довідка за №00021, видана ФОП ОСОБА_3 ; довідка за №б/н, видавник 15.10.2022 року видана СТ «МАЯК-2».
У відповідності до отриманих судом витребуваних на підставі ухвали суду від 06.11.2025 року матеріалів реєстраційної справи щодо вказаної державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, які містять вищевказані копії документів надані відповідачем в якості підстав набуття права власності та подальшої державної реєстрації права власності на нерухоме майно – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням додаткових відомостей про Садове товариство «МАЯК-2», судом встановлено, що ОСОБА_10 були надані:
- копія акту від 03.06.1958 року, виданого представником головного архітектора міста, яким засвідчено, що на підставі рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 14.04. та 31.05 від 1958 року, за №321, 447, проведено в натурі виділ земельної ділянки загальною площею (розмір зазначено нерозбірливо), розташованої в районі дачі Письменників на берегу моря у користування «УООР»;
- довідку видану 15.10.2022 року головою ДСТ «МАЯК-2», код ЄДРПОУ 25815944, ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_4 є членом СТ «МАЯК-2», з закріпленою за ним ділянкою АДРЕСА_2 , на якій розташований 2-ої поверховий будинок. Даною довідкою засвідчено, що ОСОБА_10 паю виплачено повністю, а довідка видана для пред`явлення до Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості;
- довідку за вих. №00021 від 11.2022 року видану ФОП ОСОБА_3 про те, що проведено технічну інвентаризацію садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , СТ «МАЯК-2», який належить ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою, виданою Дачно-садовим товариством «МАЯК-2» м. Одеси від 15.10.2022 року. Зазначено, що об`єкт нерухомого майна технічна інвентаризація якого проведена, має наступні технічні характеристики та складається в цілому з садового будинку літ. «А»: 1-1 - кухня площею 7,0 кв.м.. 1-2 - санвузол площею 2,4 кв.м., 1-3 - коридор площею 2,6 кв.м., 1-4 - основна площею 11,1 кв.м., I- 5 - основна площею 14,6 кв.м., 1-6 - підсобне площею 14,1 кв.м., 1-7 - підсобне площею 4,1 кв.м., загальною площею 55,8 кв.м, в тому числі основною площею 25,7 кв.м, мостіння І. Додатково повідомлено, що садовий будинок літ. «А», мостіння І побудовані до 05.08.1992 р.. і не підлягають прийняттю в експлуатацію так як відповідно до законодавства України не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Також зазначено, що вірною слід вважати наступну адресу нерухомого майна: АДРЕСА_1 , у зв`язку з метою впорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна;
- технічний паспорт, виготовлений 21.11.2022 року ФОП ОСОБА_3 , станом на 18.11.2022 року, за реєстраційним номером ТІ01:4255-4267-9678-2704, щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , до СТ «МАЯК-2»;
- витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕССБ, який містить інформацію про проведену ФОП ОСОБА_3 вищевказану технічну інвентаризацію станом на 18.11.2022 року, щодо садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , СТ «МАЯК-2», з зазначенням що адреса не присвоювалась, загальною площею буд під літ. «А» розміром 55,8 кв.м.;
- копію довідки президії Ради об`єднання садових товариств, з зазначенням як додаток №9 «о», якою засвідчено, що рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №321 від 14.04.1958 року та №447 від 31.05.1958 року «Про відвід земельних ділянок Одеській обласній раді УООР або перенесення причалу з берегу моря «Аркадія» та розведення садів». На підставі вищезазначених рішень Одеською міськвиконкомом виділені ділянки прибережної смуги в районі ОСОБА_11 у ведення Обласної ради УООР для розміщення членів УООР і не членів УООР, маючих літні будівлі в районі берегу «Аркадія». На базі визначеної території були утворені СТ «МАЯК-2» та «Маяк-1». У 1967 році Президіям Одеської обласної ради УООР своїм рішенням відмовився від керівництва та обслуговування утворених товариств СТ «МАЯК-2» та «Маяк-1». Копія рішення №579 від 16.05.1967 року. Зазначено, що СТ «Маяк-1» та «МАЯК-2» розташовані в районі Дачі Ковалевського увійшли до складу СТ Київського району міста Одеси під керівництвом Київського райвиконкому, який зобов`язав Президіум Ради об`єднаних садівничих товариств організувати контроль за неухильним виконанням уставних положень членами садових товариств.
Отже, на підставі викладеного вбачається, що відповідач ОСОБА_4 набув у власність нерухоме майно – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням додаткових відомостей про Садове товариство «МАЯК-2», як член ДСТ «МАЯК-2», яким було в повному обсязі виплачено пай, за яким була закріплена ділянка № НОМЕР_3 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна будівництва до 05.08.1992 року, а користувачем ділянки було ДСТ «МАЯК-2».
Поряд з цим, як вбачається в даній справі, ДСТ «МАЯК-2», як користувач земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно, на яке відповідачем здійснено реєстрацію права власності, звернулось до суду з даним позовом про усунення відповідних перешкод, вважаючи, що у відповідача відсутні права на набуття спірного об`єкту нерухомого майна, були відсутні підстави для реєстрації за ним права власності та відповідачем самовільно здійснено дії з будівництва майна за рахунок майна ДСТ «МАЯК-2».
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує.
Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 474/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.
Статтею 376 Цивільного кодексу України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до правових висновків, зроблених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, «знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі» (пункт 84 постанови).
Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними (статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).
Частиною 2 статті 152 ЗК України врегульовано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи вищевикладене в цілому судом встановлено, що в даній справі за захистом своїх прав звернувся позивач – ДСТ «МАЯК-2», як землекористувач земельної ділянки, на якій розташовано спірне нерухоме майно, на яке відповідач зареєстрував право власності, а саме на – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням додаткових відомостей про Садове товариство «МАЯК-2», як член ДСТ «МАЯК-2», яким було в повному обсязі виплачено пай, за яким була закріплена ділянка № НОМЕР_3 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна будівництва до 05.08.1992 року, що не визнається позивачем по справі.
Надаючи оцінку підставам реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, суд зазначає, що відповідно до статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також прийнятим на його виконання Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі у редакції станом на час проведення спірної державної реєстрації прав), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Обов`язки державного реєстратора, при здійсненні реєстраційних дій, визначені у статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою реєстратор зобов`язаний, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Стаття 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:
1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Пунктом 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції станом на час проведення спірної реєстрації) передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
У разі коли закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва є складовою частиною будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, відомості про прийняття в експлуатацію та про присвоєння адреси отримуються щодо будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, а щодо відповідної складової частини будинку, будівлі, споруди - відомості про присвоєння адреси такій частині.
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті реконструкції проводиться також за наявності відомостей про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт відповідно до законодавства до проведення його реконструкції.
Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку.
Згідно з пунктом 78 вказаного Порядку, у зазначеній редакції, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі прийняття його в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, проводиться за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію такого об`єкта, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію будинку, будівлі, споруди, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт у результаті нового будівництва, що є складовою частиною такого будинку, будівлі, споруди (квартира, гаражний бокс, машиномісце, інше житлове та нежитлове приміщення), яка після прийняття об`єкта в експлуатацію є самостійним об`єктом нерухомого майна, у разі прийняття відповідного будинку, будівлі або споруди, складовою частиною яких є такий об`єкт, в експлуатацію до запровадження єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, що є невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності, але за умови наявності державної реєстрації права власності на інші складові частини у відповідному будинку, будівлі або споруді.
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.
Приймаючи вищевикладені обставини, надаючи оцінку вищевказаним документам, які слугували підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 65558118 від 23.11.2022 року, за наслідком чого за відповідачем було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, суд зазначає наступне.
Як вбачається, відповідачем було надано довідку видану 15.10.2022 року головою ДСТ «МАЯК-2», код ЄДРПОУ 25815944, ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_4 є членом СТ «МАЯК-2», з закріпленою за ним ділянкою № НОМЕР_3 , площею 65,3 кв.м., по АДРЕСА_3 , на якій розташований 2-ої поверховий будинок. Даною довідкою засвідчено, що ОСОБА_10 пай виплачено повністю, а довідка видана для пред`явлення до Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості.
Поряд з цим, як встановлено судом у відповідності до виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за №220905378034 від 27.01.2025 року вбачається, що керівником Дачно-садового товариства «МАЯК-2», за кодом ЄДРПОУ 25815944, з 14.08.2013 року є ОСОБА_6 .
Отже, подана відповідачем довідка на підтвердження виникнення права на спірний об`єкт нерухомого майна від ДСТ «МАЯК-2», була видана не уповноваженою на те особою ДСТ «МАЯК-2», видання якої також не визнається і спростовується безпосередньо позивачем у справі – ДСТ «МАЯК-2».
Суд зазначає, що приймаючи доводи позивача, відповідачем в порушення приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач є членом ДСТ «МАЯК-2», відповідачем було сплачено відповідний пай за закріплену за ним ділянку у ДСТ» МАЯК-2», доказів на підтвердження будівництва об`єкту нерухомого майна на закріпленій за ним ділянці на території ДСТ «МАЯК-2», на підтвердження прийняття рішення загальними зборами ДСТ «МАЯК-2» щодо передання спірного об`єкту відповідачеві та вчинення подальших дій для реєстрації права власності.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження виникнення прав на спірний об`єкт нерухомого майна, за наслідком чого були відсутні підстави для прийняття 23.11.2022 року державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №65558118 від 23.11.2022 12:39:33, на підставі якого 21.11.2022 року за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 .
Приймаючи вищевикладене в цілому, суд доходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог ДСТ «МАЯК-2» в частині вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №65558118 від 23.11.2022.
Щодо вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки шляхом зобов`язання відповідача привести земельну ділянку у попередній стан, суд вважає необґрунтованою та не підлягаючою до задоволення, оскільки позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодного доказу на підтвердження здійснення відповідачем дій з самовільного будівництва об’єкту нерухомого майна, як і доказів на підтвердження доводів про те, що відповідачем були здійснені будь-які дії з будівництва у тому числі реконструкції сторожки, яка перебуває на балансі ДСТ «МАЯК-2». За наслідком чого у задоволенні даної вимоги слід відмовити за недоведеністю.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
При ухваленні рішення, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Приймаючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про часткову доведеність і обґрунтованість заявлених позовних вимог ДСТ «МАЯК-2» до ОСОБА_2 в частині вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог підлягає у відшкодування судовий збір в сумі 2422,40 грн.
При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 133, 141, 263-266, 267, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Дачно-садового товариства «МАЯК-2» (місцезнахдження: 65113, м. Одеса, вул. Берегова, 38Б), до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), про скасування рішення державного реєстратора, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – задовольнити частково.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером №65558118 від 23.11.2022 12:39:33, винесене державним реєстратором Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А., на підставі якого за громадянином ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно – садовий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,8 кв.м., який складається з садового будинку під літ. «А», мостіння І, за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням додаткових відомостей про Садове товариство «МАЯК-2», реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна за №2662050351100.
У задоволенні позовної заяви Дачно-садового товариства «МАЯК-2» до ОСОБА_1 в іншій частині вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Дачно-садового товариства «МАЯК-2» (код ЄДРПОУ 25815944) у відшкодування витрат зі сплати судового збору – 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено – 27.04.2026 року.

Головуючий       Л. В. Калініченко