Номер провадження: 22-ц/813/3056/26 
Справа № 522/18814/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси, у складі: судді Яреми Х.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання негідним отримувачем одноразової грошової допомоги,

в с т а н о в и в:

25 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 1224 ЦК України, 150, 151, 155 СК України просила визнати ОСОБА_2 негідним отримувачем одноразової грошової допомоги по причині смерті військовослужбовця.
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 є батьком їх спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Участі в житті сина відповідач не брав, не спілкувався з сином, не допомагав йому. Син був військовослужбовцем та ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув через травму, пов`язану з бойовими діями. Загибель сина-військовослужбовця є підставою для отримання його батьками одноразової грошової допомоги. Матір ОСОБА_1 вважає, що батько ОСОБА_2 має бути визнаний "негідним" отримувачем цієї грошової допомоги, оскільки він ухилявся від надання сину за життя необхідної тому допомоги (а.с. 1-19).
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 41-43).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач ніякої участі у житті дитини не брав, відносини між батьком та сином були погані. Після розлучення відповідач майже не спілкувався з сином, й у дорослому житті ОСОБА_4 вже не потрібно було спілкування з батьком.
Відповідач під час хвороби сина ухилявся від надання йому фізичної, моральної допомоги, не надавав грошей для придбання ліків, ухилявся від спілкування, хоча на той час мав для цього всі можливості.
Через втрату дитини вирішується питання отримання грошової допомоги членам його сім`ї.
Зважаючи на відсутність відповідача у житті дитини, жодної зацікавленості в тому як жив син чи потрібна йому допомога, чи потребує син уваги та спілкування з батьком, скаржник вважає, що отримання ним допомоги через загибель сина є несправедливою.
Скаржник вважає, що за аналогією закону (ч. 5 ст. 1224 ЦК України) відповідача має бути усунуто від права на одержання одноразової грошової допомоги через смерть військовослужбовця, оскільки за життя сина відповідач ухилявся від надання синові допомоги (а.с. 48-60).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
В судовому засіданні 26.05.2026 позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, відповідач ОСОБА_2 у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як судова повістка-повідомлення на 26.05.2026 повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 88-89, 91), третя особа Міністерство оборони України у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, так як судову повістку-повідомлення на 26.05.2026 отримали в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 01.04.2026 о 16:49:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 90), в судове засідання не з`явилися.
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить актовий запис № 184, складений 10 квітня 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, на підставі якого 10 квітня 1998 року видане свідоцтво про народження НОМЕР_1 (а.с. 11).
Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що 10 квітня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міської ради в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблений відповідний актовий запис № 184 та видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 10.04.1998 (а.с. 11).
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Березівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 124 та видано Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 від 15.03.2022 (а.с. 15).
Сповіщенням № 1137/21 від 03.05.2022 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_1 про трагічну загибель її сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, який був оператором радіолокаційної станції в/ч НОМЕР_4 , старший солдат, виконуючи військовий обов`язок, загинув під час авіаудару (а.с. 12).
Згідно з витягом з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 838 від 21.02.2023, травма старшого солдата ОСОБА_3 , яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 13).
Згідно з листом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 від 17.04.2022 № 043/2432 ОСОБА_8 повідомлено, що виплата одноразової грошової допомоги буде проведена після прийняття рішення комісією Міноборони про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, шляхом перерахування на зазначений рахунок в установі банку, про що буде додатково повідомлено (а.с. 14).
У відповіді на адвокатський запит Вик. вх. № 15355 від 09.11.2023 Начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 щодо надання інформації стосовно громадянина ОСОБА_2 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 документи щодо нарахування виплати громадянину ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю його сина були направлені встановленим порядком до ІНФОРМАЦІЯ_6 за належністю. Будь-яка інша запитувана інформація у ІНФОРМАЦІЯ_9 відсутня (а.с. 18).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є вимоги про визнання батька загиблого сина-військовослужбовця таким, що "негідний" одноразової допомоги після смерті сина. Підставами позову матір покійного сина вважає відсутність участі батька у житті сина і просить застосувати до спірних правовідносин ч. 3, 5 ст.1224 ЦК України за аналогією та визнати відповідача негідним отримувачем грошової допомоги після смерті сина.
Оцінюючи можливість застосування до даних правовідносин аналогію, суд врахував те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця є способом соціального захисту членів сім`ї цього військовослужбовця (Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, право на отримання особою одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця не є подібним за змістом праву спадкоємця на отримання прав, що належали спадкодавцеві на момент його смерті, оскільки така грошова допомога не належала за життя померлому, а виплачується державою як гарантія захисту прав членів сім`ї померлого військовослужбовця.
Крім того, такий спосіб захисту як визнання особи негідною отримання спадщини, не передбачений ст. 1224 ЦК України.
Також суд звернув увагу, що абз. 3 п. 2 Постанови № 168 передбачено, що у разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої згаданою постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Отже, лише у разі відмови батька від отримання одноразової грошової допомоги або у разі його не звернення за отриманням такої допомоги протягом трьох років з дати смерті сина у позивача виникне право на отримання другої частини одноразової грошової допомоги (постанова Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 420/9003/23).
Крім того, суд не вправі вирішувати кому має виплачуватись даний вид допомоги.
З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Спір виник щодо визнання позивачкою як матір`ю свого загиблого сина-військовослужбовця його батька негідним отримувачем одноразової грошової допомоги через ухилення батька від участі у вихованні та утриманні дитини, небажання з ним спілкуватися, невідвідування сина у лікарні після поранення та на похованні сина.
Згідно з положеннями ст. 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
У ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги) визначає, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Отже, оскільки право на одноразову грошову допомогу (ОГД) у разі загибелі військовослужбовця регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, яка є ключовим документом, який встановлює порядок і розміри додаткових виплат військовим (30 тис. грн та 100 тис. грн залежно від участі в бойових діях) та одноразової грошової допомоги (ОГД) сім`ям загиблих(15 млн грн), і зміст своїх позовних вимог позивачка обґрунтовує саме тим, що відповідач як батько загиблого заявив про таке належне йому право, що нею фактично оспорюється, то помилковим є застосування до виниклих правовідносин сторін аналогії закону, що регулює спадкові правовідносини, оскільки таке внормовано спеціальними нормами права.
Судом вірно виснувано – і помилкові доводи апеляційної скарги такого не спростовують, що право на отримання особою одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця не є подібним за змістом праву спадкоємця на отримання прав, що належали спадкодавцеві на момент його смерті, оскільки така грошова допомога не належала за життя померлому, а виплачується державою як гарантія захисту прав членів сім`ї померлого військовослужбовця.
Крім того, такий спосіб захисту як визнання особи негідною отримання спадщини, не передбачений ст. 1224 ЦК України.
Фактично доводи апеляційної скарги дублюють підстави позову, яким судом дана вірна оцінка. Суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих правовідносин учасників справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції – залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький