ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
28.04.2026  Справа №905/291/23 (910/14100/24)

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Вологжаніної К.В., розглянувши справу
за позовом заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області, м.Костянтинівка, Донецька область, в інтересах держави
до відповідача-1 Державної служби геології та надр України, м. Київ,
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання», м. Костянтинівка, Донецька область,
за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків, Харківська область,
за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Екосплав», м.Рівне, Рівненська область,
за участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 уповноваженої особи учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» Рожкова Євгена Васильовича, м. Костянтинівка, Донецька область,
про визнання недійсними результатів електронного аукціону, договору купівлі-продажу, спеціального дозволу та застосування наслідків недійсності правочину,

За участю представників (в режимі відеоконференції):
від позивача: прокурор Зливка К.О.
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: ліквідатор Козирицький А.С.
від третьої особи-1: не з`явився
від третьої особи-2: адвокат Пархомчук Р.І.
від третьої особи-2: не з`явився

І. Короткий зміст позовної заяви, заперечень та інших заяв, клопотань учасників справи.
Заступник керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області Власенко Д.В. в інтересах держави (прокурор, позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби геології та надр України (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» (відповідач-2, ТОВ «КЗМО») про визнання недійсними результатів електронного аукціону, оформленого протоколом про результати аукціону від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265; визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища, яке знаходиться в Краматорському районі Донецької області, від 18.05.2021 №1/4-п-21; визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища від 02.07.2021 №6535, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання»; застосування наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, шляхом визнання за державою права власності на грошові кошти в сумі 2440000,00грн, сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» за придбання спеціального дозволу на користування надрами від 02.07.2021 №6535 (з урахуванням уточнень до позовної заяви від 13.03.2025 щодо дати протоколу про результати аукціону№SUE001-UA-20210316-90265).
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що аукціон проведено з порушенням принципу економічної конкуренції, що підтверджено рішенням адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.03.2024 №70/13-р/к, яким встановлено вчинення ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» антиконкурентних узгоджених дій з метою спотворення результатів аукціону №SUE001-UA-20210316-90265 з продажу спеціального дозволу на користування надрами Маяківського-2 родовища. Такі обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами є таким, що укладений ТОВ «КЗМО» з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, що є підставою визнання договору недійсним. Наведене за твердженням прокурора свідчить про те, що визнанню недійсними також підлягають результати спірного аукціону, за якими укладено спірний договір, та виданий ТОВ «КЗМО» спеціальний дозвіл на користування надрами. Враховуючи наявність протиправного умислу у ТОВ «КЗМО» як сторони оспорюваного договору, прокурор просить суд застосувати наслідки недійсності правочину відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.208 Господарського кодексу України шляхом визнання за державою права власності на грошові кошти в сумі 2440000,00грн, що були сплачені товариством за придбання відповідного спеціального дозволу.
Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що електронний аукціон від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265 проведено у відповідності до законодавчих вимог проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами. Окремо відповідач-1 акцентував увагу суду на тому, що встановлення фактів порушення учасниками аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень Державної служби геології та надр України, яка діє відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174. Крім того, відповідач-1 підкреслив, що Державна служба геології та надр України як організатор аукціону не має жодного впливу на процедуру та результати аукціону.
У відповіді на відзив відповідача-1 прокурор підтримав заявлені позовні вимоги та зауважив на тому, що Державна служба геології та надр України набула статусу відповідача у даній справі, оскільки остання є організатором електронного аукціону, результати якого оспорюються, а також уповноваженим органом, що видав ТОВ «КЗМО» спірний спеціальний дозвіл на користування надрами, та стороною договору купівлі-продажу зазначеного дозвільного документу.
Відповідач-2 у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечив, в обґрунтування чого вказав, що прокурором неправильно обраний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові. Так, на думку відповідача-2 належним способом захисту порушеного права (за наявності такого) є стягнення завданої шкоди - різниці між ціною продажу дозволу і ціною, за якою цей дозвіл було би продано за умови додержання законодавства про захист економічної конкуренції. Натомість прокурор в позові не зазначив розмір завданої шкоди. Крім того відповідач-2 наполягав на тому, що прокурор не довів належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища, не довів наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у ТОВ «КЗМО» саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства. 
У відповіді на відзив відповідача-2 прокурор зазначив, що обраний прокурором спосіб захисту є належним та, виходячи зі спірних правовідносин, є найбільш ефективним. Щодо заперечень відповідача-2 з приводу відсутності порушених прав та інтересів держави прокурор наголосив на тому, що незаконне та позаконкурентне набуття права на спеціальний дозвіл на користування надрами за своєю суттю не може характеризуватись як таке, що відповідає інтересам народу України та засадам побудови правової держави.
Відповідач-2 подав заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких, зокрема, підтримав раніше заявлену позицію щодо невірно обраного прокурором способу захисту права.
Під час розгляду справи Господарським судом міста Києва відповідачем-2 подано клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №922/3456/23, а також про передачу справи до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ «КЗМО». Прокурор проти задоволення вказаних клопотань заперечував.
Після надходження справи до Господарського суду Донецької області учасники справи підтримали викладені раніше позиції по суті спору у відповідних письмових заявах.
Третя особа-1 надала пояснення по суті справи, за змістом яких наголосила на тому, що питання про визнання недійсними результатів аукціону, договору та спеціального дозволу на користування надрами не відноситься до повноважень Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України. Окремо, третя особа-1 підкреслила що рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.03.2024 №70/13-р/к є законним та обов`язковим до виконання.
Третя особа-2 надала пояснення по суті справи, в яких послалась на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 щодо застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, враховуючи які наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог. 
Крім того прокурор надав пояснення по суті справи, в яких з посиланням на постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20 наголосив на тому, що зазначені ці правові висновки висловлені саме під час розгляду Верховним Судом спорів у подібних правовідносинах, що виникли за тотожних фактичних обставин (порушення антиконкурентного законодавства двома учасниками аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами). 
Ліквідатор ТОВ «КЗМО» надав письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що прокурором не обґрунтовано, в чому саме полягали порушення ТОВ «КЗМО» спеціального законодавства, що регулює відносини, пов`язані з особливостями користування надрами, та не доведено порушення інтересів держави і суспільства. З посиланням на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 зазначив, що ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню при порушенні суб`єктами господарювання законодавства про економічну конкуренцію. Вказав, що ТОВ «КЗМО» вже притягнено до відповідальності за порушення п. 4 ч.2 ст. 6, п.1 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у порядку, визначеному спеціальним законом.
Третя особа-3 надала пояснення по суті справи, в яких наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.
Прокурор подав додаткові пояснення, в яких наголосив на тому, що правовий висновок у справі №922/3456/23 не є релевантним до спірних правовідносин у справі №905/291/23 (910/14100/24). Окремо прокурор зауважив на неможливості застосування до спірних правовідносин ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ліквідатор ТОВ «КЗМО» надав пояснення на додаткові пояснення прокурора, в яких наполягав на хибності позиції позивача щодо неподібності справ №905/291/23 (910/14100/24) та №922/3456/23.
Прокурор подав заяву від 10.04.2026 з поясненнями по справі, в яких вкотре наведені висновки про те, що результати аукціону спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, отже укладений за результатом аукціону договір завідомо суперечить інтересам держави та суспільства за умислом ТОВ «КЗМО», отже визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та дозволу на користування надрами із застосуванням наслідків недійсності правочину відповідно до ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом судового захисту.
Від третьої особи-3 надійшли заперечення на заяву (письмові пояснення) прокурора від 10.04.2026.
Від ліквідатора ТОВ «КЗМО» надійшли письмові заперечення на заяву (письмові пояснення) прокурора від 10.04.2026, в яких чергове зазначено, що позивачем не обґрунтовано належними доказами (окрім посилання на рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №70/13-р/к від 19.03.2024), в чому саме полягали порушенням спеціального законодавства відповідачем ТОВ «КЗМО», що регулює відносини пов`язані з особливостями користування надрами, не доведено порушення інтересів держави і суспільства та завдання діями ТОВ «КЗМО» шкоди державі. Посилання прокурора на практику Верховного Суду, наведену у постановах від 08.05.2025 у справі №420/12471/22 та від 18.09.2024 у справі №918/1043/21, ліквідатор просив не приймати до уваги з причини нерелевантності та неподібності за змістовим критерієм до спірних правовідносин.

ІІ. Рух справи.
Ухвалою від 22.11.2024 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі, вирішивши здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 30.01.2025; залучив до участі в справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Екосплав» (третя особа-2).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів; відкладено підготовче судове засідання на 13.03.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2025 повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду у судовому засіданні на 15.05.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 суд постановив повернутись до розгляду справи №910/14100/24 у підготовчому провадженні; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» про зупинення провадження у справі задоволено; зупинено провадження у справі №910/14100/24 до закінчення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №922/3456/23 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 апеляційну скаргу керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області задоволено частково; ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.05.2025 у справі №910/14100/24 скасовано; справу №910/14100/24 направлено до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи №905/291/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання».
01.12.2025 до Господарського суду Донецької області надійшли матеріали справи №910/14100/24.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.12.2025 справу №910/14100/24 передано до провадження судді Левшиної Г.В. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства з мотивів перебування у провадженні судді справи №905/291/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання», м. Костянтинівка, Донецька область; справі присвоєно єдиний унікальний номер справи №905/291/23 (910/14100/24).
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 08.12.2025 Господарським судом Донецької області у складі судді Левшиної Г.В. справу №905/291/23 (910/14100/24) прийнято до свого провадження в межах справи про банкрутство №905/291/23; розгляд справи постановлено розпочати спочатку; підготовче засідання призначено на 19.01.2026.
Підготовчі засідання проведені 19.01.2026 та 10.02.2026. 
Ухвалою від 19.01.2026 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 залучено уповноважену особу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання» Рожкова Є.В.
Ухвалою від 10.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 10.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Донецької області від 05.03.2026 для розгляду справи №905/291/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Костянтинівський завод металургійного обладнання», м. Костянтинівка, Донецька область, визначено суддю Аксьонову К.І.
Своєю чергою у відповідності до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства згідно з протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 05.03.2026 для розгляду справи №905/291/23 (910/14100/24) також визначено суд у вказаному складі.
Ухвалою від 09.03.2026 суд прийняв до свого провадження справу №905/291/23 (910/14100/24); призначив розгляд справи по суті на 18.03.2026 з подальшим відкладенням розгляду справи на 26.03.2026 з причини неявки прокурора у судове засідання.
Встановивши обставини сплати судового збору за подання позовної заяви в меншому розмірі, ніж встановлено законом, суд в порядку ч.11 ст.176 Господарського процесуального кодексу України постановив ухвалу від 25.03.2026 про залишення позовної заяви заступника керівника Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області без руху у зв`язку з недодержанням при поданні позовної заяви вимог ст.164 Господарського процесуального кодексу України.
Після виправлення прокурором недоліків первісно поданого позову, суд ухвалою від 30.03.2026 постановив продовжити розгляд справи №905/291/23 (910/14100/24); призначив розгляд справи на 08.04.2026. 
У судовому засіданні 08.04.2026 суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав учасників справи та оголосив перерву у розгляді справи до 15.04.2026. 
У судовому засіданні 15.04.2026 для надання часу ліквідатору позивача та третій особі-2 для викладення в письмовій формі заявлених усно в судовому засіданні клопотань про залишення без розгляду/відмови у прийнятті заяви (письмових пояснень) прокурора від 10.04.2026, суд постановив ухвалу від 15.04.2026 про відкладення розгляду справи на 22.04.2026.
У судовому засіданні 22.04.2026 за результатом розгляду клопотання ліквідатора про залишення без розгляду заяви (письмових пояснень) прокурора від 10.04.2026 суд без оформлення окремим процесуальним документом згідно з положеннями ч.5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України постановив ухвалу в протокольній формі про відмову у задоволенні клопотання ліквідатора, не знайшовши підстав для залишення без розгляду заяви (письмових пояснень) прокурора від 10.04.2026. За клопотання ліквідатора для підготовки пояснень по суті заяви прокурора від 10.04.2026 суд відклав розгляд справи на 28.04.2026.
В судовому засіданні 28.04.2026 в режимі відеоконференції взяли участь прокурор відділу Харківської обласної прокуратури Зливка К.О., ліквідатор ТОВ «КЗМО» Козирицький А.С., представник третьої особи-2 ТОВ «Завод «Екосплав» Пархомчук Р.І. Прокурор підтримала заявлені позовні вимоги, ліквідатор ТОВ «КЗМО» та представник ТОВ «Завод «Екосплав» проти позову заперечили. Інші учасники справи представників не направили; про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Встановивши безперешкодність реалізації всіма учасниками своїх процесуальних прав у справі, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для розгляду справи по суті у судовому засіданні 28.04.2026. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінена судом, виходячи з обставин справи та з огляду поведінку сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
B електронній торговій системі «Prozorro.Sale» за посиланням https://prozorro.sale/auction/SUE001-UA-20210316-90265/ розміщено відомості про аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами Маяківське-2 родовище, яке розташоване на південній околиці с. Маяки колишнього Слов?янського (наразі - Краматорського) району Донецької області, строком на 20 років. Вартість геологічної інформації - 118622,89 грн (з ПДВ). 
Вартість пакету аукціонної документації - 70127,87 грн (з ПДВ). Початкова ціна реалізації - 2247688,00 грн. Організатор електронного аукціону - Державна служба геології та надр України.
Електронні торги проведено 15.04.2021 у формі трираундового англійського аукціону. У торгах взяли участь 2 учасники: ТОВ «КЗМО» і ТОВ «Завод «Екосплав».
Відповідно до протоколу про результати електронного аукціону №SUE001-UA-20210316-90265, сформованого 15.04.2021 о 13 год 14 хв, аукціон відбувся, його переможцем визнано ТОВ «КЗМО», яке запропонувало найбільшу цінову пропозицію - 2440000,00 грн (другий учасник аукціону, ТОВ «Завод «Екосплав», запропонував ціну - 2430000,00 грн).
18.05.2024 на підставі протоколу електронного аукціону Державною службою геології та надр України укладено з ТОВ «КЗМО» договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №1/4-п-21.
В подальшому на підставі протоколу про результати електронного аукціону від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265 та договору купівлі-продажу від 18.05.2021 №1/4-п-21 Державною службою геології та надр України ТОВ «КЗМО» видано спеціальний дозвіл від 02.07.2021 №6535 на користування надрами Маяківське-2 родовище, з метою видобування крейди марок МК-1, МК-2 (переважно МК-2), що відповідає вимогам ТУ 21-10-3-90 та крейди, придатної для виготовлення повітряного кальцієвого вапна 1 і 2 сортів, відсів від подрібнення карбонатних порід придатний для вапнування кислих ґрунтів, строком на 20 років.
19.03.2024 адміністративною колегією Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення №70/13-р/к у справі №8/01-38-22 (далі - рішення АМК), яким визнано дії ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» порушенням, передбаченим п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, проведеного Державною службою геології та надр України з продажу спеціальних дозволів на користування надрами (ідентифікатор в системі «ProZorro.Продажі» - № лоту: SUE001-UA-20210316-90265). 
У рішенні АМК встановлено, що ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» під час підготовки пропозицій для участі в аукціоні з продажу спеціального дозволу на користування надрами шляхом електронних торгів (номер лота SUE001-UA-20210316-90265), діяли не самостійно, а узгоджували свою поведінку, замінивши ризик на координацію своєї економічної поведінки, що призвело до усунення між товариствами конкуренції.
Вказані факти як вказано в рішенні АМК підтверджуються, зокрема:
- використанням учасниками аукціону послуг одного електронного майданчику та одних ІР-адрес для відкриття сторінки та відкриття вікна формування рахунку;
- використанням учасниками аукціону одних і тих же ІР-адрес для подачі податкової звітності;
- наявністю господарських відносин між учасниками аукціону в період проведення та після проведення аукціону;
- однаковими властивостями завантажених файлів, поданих учасниками аукціону у складі заявок на участь в аукціоні;
- схожістю в оформленні документів, доданих учасниками аукціону у складі заявок на участь в аукціоні;
- уповноваженням учасниками аукціону однієї і тієї ж особи на подачу документів до акредитованого центру сертифікації ключів та надання права електронного підпису співробітника одній і тій самій особі;
- наявністю спільних працівників в учасників аукціону;
- наявністю комунікації між ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» в період проведення аукціону.
Рішення АМК №70/13-р/к є чинним, у судовому порядку не оскаржено.
Як зазначає прокурор порушення ТОВ «КЗМО» та ТОВ «Завод «Екосплав» законодавства про захист економічної конкуренції підтверджується рішенням адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №70/13-р/к від 19.03.2024 та інформацією наданою листами наступними юридичними особами: ДП «Прозорро.Продажі» від 11.10.2021 №604-07/2021, ТОВ «Смарттендер» від 30.09.2021 №798, ТОВ «Компанія «Бест» від 22.10.2021 №22/10, ГУ ДПС у Донецькій області від 23.09.2021 №20610/05-99-12-01-11, ПрАТ «Датагруп» від 21.01.2022 №54799, листами Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 23.10.2021 №1210/5/35-00-12-36 та 02.02.2024 №150/5/35-00-04-02-21, АТ «Таскомбанк» від 24.09.2021 №4034/477-БТ, ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна» від 28.01.2022 №28/01-01-2022; АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 22.10.2021 №0680800/33422-21, ПрАТ «ВФ Україна» від 07.02.2024 №02/К1-Б/50, ГУ ПФУ у Донецькій області від 29.09.2021 №0500-2003-5/78033, а також листом ГУ ПФУ в м. Києві від 23.11.2021 №2600-0705-5/1855622.
За процесуального керівництва Костянтинівської окружної прокуратури також здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №42024052660000013 від 08.08.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України. Вирок суду відсутній. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Спір у справі за позицією прокурора виник у зв`язку з тим, що відповідачем-2, ТОВ «КЗМО», яке обрано переможцем аукціону, порушені вимоги законодавства про захист економічної конкуренції шляхом спотворення результатів аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Маяківське-2 родовище, який проводився Державною службою геології та надр України, ідентифікатор в системі №SUE001-UA-20210316-90265, а тому прийняте Державною службою геології та надр України за результатами вказаного аукціону рішення (протокол №SUE001-UA-20210316-90265 від 15.04.2021), договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні від 18.05.2021 №1/4-п-21 та виданий ТОВ «КЗМО» спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища від 02.07.2021 №6535 підлягають визнанню недійсними.

VІ. Оцінка судом аргументів учасників спору та мотиви, з яких суд виходить при прийнятті рішення.
Щодо представництва інтересів держави прокурором.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Норма п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Згідно з абзацами 1 і 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (тут і надалі - в редакції, чинній на час звернення прокурора до суду), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Водночас згідно з положеннями ч.ч.3-5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Системне тлумачення положень ч.ч.3-5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України і ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Прокурор, звертаючись з позовом до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягають інтереси держави, обґрунтовує необхідність їх захисту у порядку, передбаченому ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», а також має довести підстави для представництва, однією з яких є відсутність органу державної влади, до компетенції якого віднесенні повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.
Звертаючись з даним позовом до суду в інтересах держави, прокурор не визначив Держану службу геології та надр України в якості позивача - уповноваженого органу державної влади, до компетенції якого віднесенні повноваження здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах, а зазначив її відповідачем як сторони оспорюваного правочину. Прокурор стверджує про порушення Державною службою геології та надр України інтересів держави внаслідок проведення спірного аукціону та укладення договору, отже Державна служба геології та надр України не може бути позивачем, в особі якого прокурор мав би звернутись до суду за захистом інтересів держави. Оскільки Державна служби геології та надр України не може одночасно бути і позивачем, і відповідачем у справі, прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, та вказав про наявність підстав для самостійного представництва прокурором інтересів держави. Відповідно у прокурора був відсутній сенс (розумна підстава) повідомляти про вчинене правопорушення орган державної влади, який порушив інтереси держави у спірному правовідношенні. 
Ці обставини свідчать про те, що прокурор не порушив порядку, передбаченого ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не повинен був попередньо повідомляти про наявне чи потенційне порушення інтересів держави та про звернення до суду орган державної влади, який визначений прокурором як відповідач. 
Суд дійшов висновку, що прокурор навів достатні підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та правомірно визначив Державну службу геології та надр України одним із відповідачів у справі.
Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, приписами цієї статтею встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).
Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3. 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України є підставою недійсності правочину (ст. 215 Цивільного кодексу України).
Отже недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
З урахуванням положень ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч. 1 ст. 220, ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України), і оспорювані правочини, які можуть бути визнані недійсними в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.
Договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами є оспорюваним правочином. 
З огляду на положення Цивільного кодексу України позивач (у цій справі - прокурор) при зверненні до суду з вимогами про визнання оспорюваного правочину недійсним має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність такого правочину.
Виходячи зі змісту ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 4 Кодексу України про надра передбачено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.
Відповідно до ст. 650 Цивільного кодексу України особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства.
Згідно зі ст. 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Надання спеціальних дозволів на користування надрами на час проведення аукціону 18.05.2021 було врегульовано Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 124).
Процедура продажу на аукціоні шляхом проведення електронних торгів спеціального дозволу на користування надрами була визначена Порядком проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 р. № 993 (в первісній редакції, чинній на час проведення аукціону).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор не доводить порушення відповідачем-1 - Державною службою геології та надр України, як організатором аукціону процедурних аспектів проведення аукціону. Обґрунтуванням позову прокурор визначає обставини проведення аукціону з порушенням принципу економічної конкуренції внаслідок антиконкурентної поведінки учасників аукціону, вчинення якої, за позицією прокурора, свідчить про вчинення оспорюваного правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. 
Отже ключовим питанням цієї справи є правозастосування ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 та ст.228 Цивільного кодексу України, а також чинної на час виникнення спірних правовідносин ст. 208 Господарського кодексу України,
Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним (ч.1). Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч.2). У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч.3).
Статтею 208 Господарського кодексу України, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.
У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.
Таким чином ознаками недійсного правочину, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Ця мета є такою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору, якою із сторін та в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.
Слід вказати, що стягнення всього отриманого у дохід держави за недійсним правочином, вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. 
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Наслідки, передбачені ст.228 Цивільного кодексу України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. 
Для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. 
Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що правовий аналіз ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета правочину має завідомо суперечити інтересам держави та суспільства.
Тобто для застосування приписів ст.228 Цивільного кодексу України, ст. 208 Господарського кодексу України прокурор у цій справі мав довести, що оспорюваний правочин (договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища, яке знаходиться в Краматорському районі Донецької області) за своєю суттю є протиправним та спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводить, а лише посилається на протиправність правочину внаслідок порушення правил економічної конкуренції у вигляді антиконкурентної поведінки учасників аукціону, які мали місце під час проведення аукціону. 
Суд при вирішенні цієї справи розцінює як доведені обставини вчинення учасниками аукціону антиконкурентних узгоджених дій при його проведенні, однак антиконкурентна поведінка учасників аукціону сама по собі не трансформує укладений за результатом проведення аукціону правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ст.228 Цивільного кодексу України.
Учасниками справи не заперечується той факт, що ТОВ «КЗМО» сплатило до Державного бюджету України грошові кошти в сумі 2440000,00 грн.
При цьому початкова (стартова) ціна реалізації спеціального дозволу на користування надрами Маяківське-2 родовище на аукціоні становила 2247688,00грн, тобто держава отримала кошти, визначені умовами аукціону.
Доказів можливості продажу дозволу на користування надрами за вищою ціною прокурор не навів, отже прокурором не доведено, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду.
За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції при проведенні аукціону та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
За висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, положення ст.228 Цивільного кодексу України, що містять санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, можуть застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Отже надані прокурором доводи вчинення відповідачем-2 оспорюваного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, які полягають виключно у обставинах вчинення ТОВ «КЗМО» порушень, передбачених п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій при проведенні аукціону, не можуть бути розцінені судом як достатні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, укладеного за результатами аукціону, як такого, що укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Вказане своєю чергою зумовлює висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині визнання недійсним рішення з визначення переможця, оформленого протоколом електронного аукціону від 15.04.2021 №SUE001-UA-20210316-90265, визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування крейди Маяківського-2 родовища від 02.07.2021 №6535, виданого ТОВ «КЗМО», а також в частині застосування наслідків недійсності правочину - договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, шляхом визнання за державою права власності на сплачені ТОВ «КЗМО» за придбання спеціального дозволу на користування надрами грошові кошти у сумі 2440000,00 грн.
Ухвалюючи рішення суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.
Аргументи прокурора щодо необхідності застосування позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 08.05.2025 у справі №420/12471/22, від 18.09.2024 у справі №918/1043/21, від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20, суд відхиляє, оскільки під час вирішення спору суд враховує саме останню правову позицію Верховного Суду з приводу правозастосування ст.228 Цивільного кодексу України.
Інші доводи учасників справи не спростовують наведених висновків суду за результатом розгляду спору. При цьому суд керується зокрема тим, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, полягає у тому, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Разом з тим, п. 1 ст.6 Конвенції не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін проти України», рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 №4909/04). 
V. Висновки суду за результатом розгляду спору.
Беручи до уваги встановлені обставини справи та застосовані судом положення законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

VІ. Розподіл судових витрат.
З огляду відмову у задоволення позову згідно з приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до розподілу між сторонами учасниками справи не заявлено.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 210, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
В судовому засіданні 28.04.2026 суд проголосив та підписав скорочене рішення.
Повне судове рішення суд склав та підписав 06.05.2026.
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів; зазначений строк обчислюється з дня підписання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова