Справа № 308/16515/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді – Шумило Н.Б. 
за участю секретаря судового засідання – Дуб В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Опаленик Михайло Юрійович, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, у якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.08.2021 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказано, що станом на теперішній час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає разом з батьком, оскільки мати зловживає спиртними напоями, тому перебування з нею ставить під загрозу життя та здоров`я дитини.
На даний час, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано відповідно до заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/19186/23 від 15 січня 2023 року. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя. Сімейні стосункиміж сторонами також не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не давали можливість зберегти сім`ю. Позивач та відповідач на даний час не проживають разом. Зазначене пов`язано з небажанням відповідача продовжувати подальше сімейне життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, оскільки в таких стосунках вже немає спільної участі подружжя у вирішенні різних сімейних питань. 
Дитину ОСОБА_3 , позивач виховує належним чином, зокрема проводить з нею час, купляє всі необхідні речі, ліки та їжу. На даний момент позивач працює, отримує стабільний достатній дохід та має достатні можливості забезпечити дитині повноцінні умови для фізичного та духовного розвитку і виховання. Характеризується позивач позитивно, відповідальний, врівноважений, доброзичливий, користується повагою серед колег. Постійно піклується про долю дитини. 
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , участі в утриманні дитини не приймає, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Донька не отримує жодних проявів піклування від матері, щодо її фізичного та духовного розвитку, спільних інтересів задля культурного розвитку та набуття знань та навичок не заводила. У такий спосіб на думку позивача вказане свідчить про те, що мати дитини ОСОБА_2 ухилилась від її виховання.
Також, позивач зазначає, що вихованням доньки займається він самостійно, з його боку жодних перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною не вчинялось так, як розуміє значення участі матері для здорового психічного розвитку доньки і розвитку здатності дитини знайти своє належне місце в соціумі.
Вина відповідача по невиконанню своїх обов`язків у вихованні доньки полягає в тому, що вона не піклується про її фізичний та духовний розвиток, про її підготовку до самостійного життя, зокрема не приймає участі у забезпеченні необхідним, медичним доглядом, лікування, не спілкується бодай би в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча діти за своїм віком потребують цього. Відповідачк зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, виражається нецензурною лайкою, що відбувається не тільки по відношенню до позивача, а і до їхньої малолітньої доньки. Відповідачка неодноразово проходила лікування в медичних закладах здоров`я на території Закарпатської області. Однак, після кожного з таких лікувань продовжує зловживати спиртними напоями, при цьому перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки, що негативно впливає на психологічний розвиток дитини. Відповідачка схильна до жорстокості, оскільки перебуваючи у нетрезвому стані не відповідає за свої дії.
Так, вироком Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області у справі № 308/20627/24 від 15 липня 2024 року відповідача визнано винною за ч. 2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин. Крім того, вироком Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області у справі № 308/11673/24 від 30 грудня 2024 року, визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду. Також відносно відповідачки Ужгородським міськрайонним судом в Закарпатській області винесено ряд постанов, а саме: усправі № 308/10248/24 від 15 липня 2024 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, у справі № 308/394/24 від 22 лютого 2024 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, № 308/10217/24 від 15 липня 2024 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у справі № 308/5707/22 від 20 червня 2022 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, у справі № 308/1549/25 від 24.02.2025 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, у справі № 308/15391/24 від 30.09.2024 року, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, у справі № 303/4490/20 від 15 вересня 2020 року за ознаками адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 184, ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 303/6399/20 від 15 квітня 2021 року попередній шлюб відповідачки розірвано і малолітню доньку залишено на вихованні батька. 
Крім того, відповідач попередньо уже була позбавлена батьківських прав, за аналогічну поведінку, що підтверджується Рішенням Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області від 04 листопада 2021 року (справа 303/833/21). 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2025 року по справі № 308/2005/24 визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.08.2025 року по справі № 308/5139/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) гривень щомісячно на дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 10.04.2025, і до досягнення дитиною повноліття. 
Позивач вказує, що з 2022 року і по даний час він сам виконує батьківські обов`язки. Всі матеріальні витрати на утримання дитини несе сам без участі відповідачки. Піклується про здоров`я дитини, її духовний та моральний розвиток. Позивач зазначає, що встановлення вказаного факту в судовому порядку необхідно йому для отримання права на відстрочку від мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану та захисту його власного переважного права на особисте виховання дитини.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи.
16.02.2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів, а саме: копію акту обстеження умов проживання, довідку ОК-7, довідку дошкільного закладу, службову характеристику.
18.03.2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав клопотання про долучення доказів, а саме: копію виписки з медичної картки на ОСОБА_3 .
Щодо вказаних клопотань представника позивача про долучення доказів суд зазначає наступне.
Згідно ч.1, 2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. 
Відповідно до ч.8, 9 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Враховуючи наведене, суд не приймає до розгляду та не бере до уваги вказані докази, оскільки представником позивача не обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, та відсутні підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2026 року вказану позовну заяву залишено без руху.
31.03.2026 року представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.04.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні 14.05.2026 представник позивача – адвокат Опаленик М.Ю., який діє на підставі ордера серія АО №1186135 від 05.11.2025, підтримав позовні вимоги, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Окрім того, зазначив, що позивач та відповідач уклали шлюб в 2021 року, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 . Проте з 2023 року відносини між сторонами погіршились, та шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунулась від виховання їх дитини, а в подальшому виникла необхідність визначення місця проживання дитини. Відповідач почала зловживати алкогольними напоями, на підтвердження чого є ряд винесених відносно неї постанов. Крім того, вказує, що у відповідачка з позивачем це вже другий шлюб, і до того вона вже була позбавлена батьківських прав щодо дитини від іншого шлюбу. Вказав, що позивач з 2022 року проходить військову службу в ЗСУ, та не може здійснювати виховання дитини, в цей час дитина виховується його батьками та сестрою. Крім того вказав, що з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти, однак таких не сплачує. Також відносно відповідачки є ухвалено вирок. Просить позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 14.05.2026 підтримав позовні вимоги та зазначив, що 26.02.2022 добровільно вступив в ЗСУ, їх дитина ОСОБА_3 з 2022 року була тоді з відповідачкою. В подальшому його батьки повідомили йому, що відповідач була у стані алкогольного сп`яніння, після того як він приїхав, 23 жовтня 2023 року відповідач до нього кинулась з ножем, і він звернувся в орган опіки та повідомив, що відповідач поводить себе недобре, та щоб визначити місце проживання дитини з ним. 23.12.2023 був висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з ним, а в 2024 році він звернувся до суду, і в лютому 2025 було винесено рішення суду, яким визначено місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з ним. Дитина проживала з його батьками та сестрою в квартирі його матері. Його батько надавав можливість відповідачці бачитись з дочкою, вони разом гулялиу у певні дні, однак відповідач забрала дитину до себе і вона з нею проживала, в той час коли він на службі, при цьому він пересилав їй кошти на утримання дитини. Не заперечив, що відповідач купувала дитині одяг, рюкзачок. 
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 14.05.2026 не заперечила щодо позовних вимог, вказала, що вона звернулась у службу у справах дітей для встановлення графіку побачень, щоб виховувати дитину разом з позивачем. Також зазначила, що вона проживає в двокімнатній квартирі на АДРЕСА_1 з чоловіком, з яким офіційно неодружена, має ще одну дитину якій сім місяців. Їх донька з позивачем ОСОБА_4 коли відповідача не було проживала в неї, вона її доглядала. 08.03.2026 до неї прийшла служба у справах дітей з поліццією та вилучили обох дітей. Після цього вона проходила лікування, і 19.03.2026 забрала меншу дитину. Не заперечила що позивач двічі в місяць скидав їй гроші по 2-3 тисячі грн. Вказала, що зараз бачиться з донькою, гуляють разом, вона дитині купує речі, одяг. На даний час не вживає спирні напої, оскільки закодована. Вказала, що насильства відносно своїх дітей не вчиняла.
У судове засідання 15.06.2026 року позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце засідання, при цьому 10.06.2026 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначив що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання 15.06.2026 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце засідання, водночас 15.06.2026 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, вказує, що немає заперечень по суті справи.
Третя особа Служба у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання 15.06.2026 повторно свого повноважного представника не направила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце засідання, шляхом направлення судових повісток, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення, та пояснень на позов не подавала. 
Враховуючи наведене, подані заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 18.08.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ОСОБА_5 - дівоче прізвище), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.08.2021 року, про що зроблено актовий запис №633. 
З копії заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15 січня 2024 року у справі № 308/19186/23 слідує, що ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити. Шлюб укладений 18.08.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ( ОСОБА_5 - дівоче прізвище), що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис №633, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.08.2021 року - розірвати.
У вказаному рішенні судом, серед іншого, встановлено що під час перебування у шлюбі у подружжя народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01 грудня 2021 року, про що зроблено актовий запис № 1183.
Згідно копії висновку органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому від 22.12.2023 №962/18/01-19 встановлено, що доцільним буде визначення місяця проживання малолітньої  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою його місця проживання.
Копією рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2021 року у справі №303/833/21 підтверджується, що позбавлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно копії відповіді Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області від 16.11.2023 року на адвокатський запит повідомлено, що згідно даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку прийняття та реєстрації заяв і повідомлень) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у період часу з 01.01.2020 по 15.11.2023, від громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надійшло 3 звернення:
1. 27.10.2023 (журнал ЄО №17267). За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12023078030001103 від 28.10.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України). На даний час досудове розслідування триває;
2. 23.10.2023 о 01.00 год. зі служби «102» надійшло повідомлення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення домашнього насильства його дружиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відомості внесено до ІКС ІПНП (ЄО №17005 від 23.10.2023). За результатами розгляду даного звернення прийнято рішення відповідно Закону України «Про звернення громадян»;
3. 23.10.2023 о 03.36 год. зі служби «102» надійшло повідомлення лікаря приймального відділення травмпункту Ужгородської ЦМКЛ, про те, що до них доставлено з АДРЕСА_2 громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тілесними ушкодженнями. За даним фактом відомості внесено до ІКС ІПНП (ЄО №17007 від 23.10.2023). За результатами розгляду даного звернення прийнято рішення відповідно Закону України «Про звернення громадян».
Згідно копії відповіді Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області від 17.12.2024 року на адвокатський запит повідомлено, що згідно даних Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналу єдиного обліку прийняття та реєстрації заяв і повідомлень) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області:
1. 10.06.2024 до чергової частини Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_3 , перебуває малолітня дитина без догляду. Подію зареєстровано в журналі ЄО N?10857 від 10.06.2023 Ужгородського районного управління поліції. За даним фактом відносно гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУПАП;
2. 24.03.2024 до чергової частини Ужгородського районного управління поліції ГУНІ в Закарпатській області зі служби «102» надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що за адресою: АДРЕСА_4 , колишній чоловік ОСОБА_3 , вчинив сварку та відмовляється повернути спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подію зареєстровано в журналі НОМЕР_4 від 24.03.2024 Ужгородського районного управління поліції. За даним фактом відносно гр. ОСОБА_2 , винесено терміновий заборонний припис від 24.03.2024;
3. 07.05.2022 до чергової частини Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області зі служби «102» надійшло повідомлення щодо вжиття заходів до громадянки ОСОБА_2 , яка неналежно доглядає за малолітньою донькою. Подію зареєстровано в журналі ЄО №6572 від 07.05.2022 Ужгородського районного управління поліції.
Копією рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2025 року по справі № 308/2005/24 визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 01 грудня 2021 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено актовий запис № 1183 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.08.2025 року по справі № 308/5139/25 вбачається, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів – задовольнити.
Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 29.01.2025 у справі №308/1502/25, з дня набрання рішенням законної сили.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 29.01.2025 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі №308/1502/25, на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 13.02.2025 по день набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) гривень щомісячно на дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду – 10.04.2025, і до досягнення дитиною повноліття.
Копією довідки командира військової частини НОМЕР_5 від 07.10.2022 року підтверджується, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно з 17.03.2022 по 10.08.2022 та з 01.09.2022 по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій, Харківській та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Також додано копію службової характеристики з військової частини НОМЕР_6 на солдата ОСОБА_1 від 24.02.2025 року, що займаній посаді відповідає. 
Згідно довідки Пенсійного Фонду України від 05.11.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав дохід за 2024 рік 713118,96 грн., за січень - серпень 2025 року 523963,35 грн.
З копії довідки про фактичне місце проживання, яка не містить дати складення, вбачається що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що підтвердили підписами сусіди.
Згідно копії акту обстеження умов проживання від 03.11.2025 року, проведеного начальником відділу служби у справах дітей Ужгородської міської ради, за результатами якого встановлено, що проведено бесіду з ОСОБА_8 та з`ясовано, що місце проживання доньки ОСОБА_4 визначено разом з ним, у вихованні допомагають батько та сестра
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 20.06.2022 року у справі № 308/5707/22, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 09 травня 2022 року о 10 год. 00 хв. гр. ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, щодо виховання своєї малолітньої доньки внаслідок чого перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, а дитина у ліжку сильно плакала, визнано винною та призначено покарання у вигляді адміністративного стягнення у вигляді попередження.
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 22.02.2024 року у справі № 308/394/24, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 23.11.2023 року о 20 год. 00 хв., ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання своєї н/п доньки гр. ОСОБА_3 2021 р.н. оскільки остання знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, визнано винною та звільнено її від адміністративної відповідальності, обмежившись щодо неї усним зауваженням, а справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 284КУпАП.
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 15.07.2024 року у справі № 308/10248/24, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 04.06.2024 року близько 18:00 год. ОСОБА_2 не належним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання своєї доньки ОСОБА_3 , а саме перебувала в стані алкогольного сп`яніння, визнано винною та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. 
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 15.07.2024 року у справі № 308/10217/24, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 10.06.2024 року гр. ОСОБА_2 близько 22:00 год. не належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, щодо своєї доньки, а саме перебувала в стані алкогольного сп`яніння, визнано винною та призначено покарання у вигляді адміністративного стягнення у вигляді попередження.
Копією вироку Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 15.07.2024 року у справі № 308/11673/24, за розглядом обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024078030001103 від 28.10.2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин. 
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 30.09.2024 року у справі № 308/15391/24, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 14.09.2024 року о 17 год. 00 хв. гр. ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання своєї малолітньої доньки 2021 року народження, внаслідок чого перебувала з дитиною в стані алкогольного сп`яніння, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП, визнано винною та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.
Копією вироку Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 30.12.2024 року у справі № 308/20627/24, за розглядом обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024078030001200 від 13.12.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_2 раніше судимої вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2024 року у справі №308/11673/24 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин, визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.
Копією постанови Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області від 24.02.2025 року у справі № 308/1549/25, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП вчиненого за наступних обставини: 23.01.2025 року біля 14 год. 50 хв., ОСОБА_2 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за порушення, передбачене частиною першою ст. 184 КУпАП, неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, а саме ухилилась від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення виховання своєї дитини ОСОБА_3 , якій 3 роки, а саме перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Правопорушення вчинено повторно протягом року, визнано винною та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.
Суд, заслухавши вступне слово та пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно ст. ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини (стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. 
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Отже, Сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач посилався на те, що донька фактично проживає з ним, вихованням та утриманням дитини займається він, а відповідач участі в утриманні дитини не приймає, нехтує своїми батьківськими обов`язками, притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема і за невиконання батьківських обов`язків.
Також позивач зазначає, що встановлення вказаного факту в судовому порядку необхідно йому для отримання права на відстрочку від мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану та захисту його власного переважного права на особисте виховання дитини.
Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Верховний Суд уже зауважував, що встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (постанови Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 482/2163/17, від 15 вересня 2021 року у справі № 487/3126/17, від 07 лютого 2024 року у справі № 569/18407/22, від 11 грудня 2024 року у справі № 569/2642/23).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Порядок звільнення з військової служби визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.
Окреме проживання батьків, визначення місця проживання дитини з батьком не можуть розцінюватися як самостійне виховання батьком дитини. 
Подібний висновок щодо застосування норм права наведено у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2025 року у справі № 307/4851/22, від 28 січня 2026 року у справі № 947/37166/23
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/1).
Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини у справі, фактично пред`явлений військовослужбовцем з метою звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Крім того, зібрані у справі докази у їх сукупності не підтверджують того, що мати взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Сам позивач у судовому засіданні не заперечив того факту, що дитина певний коли він проходить службу проживала з відповідачем, а він направляв кошти на її утримання. Не заперечив і того, що відповідач купувала дитині речі.
Водночас, сам по собі факт проживання дитини разом із батьком та здійснення ним повсякденного догляду за дитиною не є безумовною підставою для встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини у розумінні чинного законодавства.
Як убачається з пояснень наданих у судовому засіданні сторони позивача, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із батьком та його батьками, які беруть активну участь у забезпеченні належних умов для проживання, виховання та розвитку дитини. При цьому позивач зазначив що з лютого 2022 року проходить військову службу в ЗСУ, у зв`язку з чим фактично не здійснює щоденний безпосередній догляд за дитиною, що також виключає можливість визнання виховання таким, що здійснюється ним одноособово.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що утримання дитини здійснюється виключно позивачем. Зокрема, відсутні докази понесення ним усіх витрат на забезпечення потреб дитини без участі інших осіб, у тому числі членів його сім`ї. 
Як установлено судом, відповідачка не є особою, яка втратила батьківську правосуб`єктність: вона не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою чи померлою, не відбуває покарання у місцях позбавлення волі та не має інших встановлених законом обставин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання нею батьківських обов`язків.
Крім того, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 01.08.2025 року по справі № 308/5139/25 ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) гривень щомісячно на дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду – 10.04.2025, і до досягнення дитиною повноліття.
Надана відповідачкою заява про відсутність заперечень щодо предмета позову сама по собі не є беззаперечним доказом існування підстав для встановлення юридичного факту самостійного виховання, оскільки такі обставини підлягають перевірці судом та мають підтверджуватися сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів.
Сам факт проживання дитини із батьком, навіть за умови переважної участі останнього у її вихованні, не виключає наявності у матері прав та обов`язків щодо дитини і не свідчить про їх припинення чи обмеження у встановленому законом порядку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності передбачених законом обставин, які б свідчили про виключне, самостійне виховання та утримання ним дитини у розумінні законодавства, а також відсутні юридичні факти, з якими закон пов`язує можливість встановлення такого факту.
За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.
Суд розподіляє судові витрати між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, а саме покладає судові витрати на позивача.
Керуючись ст.ст. 19, 141, 150, 164, 166, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 130, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, – відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , остання відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, місцезнаходження: Закарпатська область, Ужгородський район, м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, ЄДРПОУ 04053699.

Повне рішення суду складено – 18.06.2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного 
суду Закарпатської області Н.Б. Шумило