ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 394/1174/25
провадження № 22-ц/4809/764/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2025 року (суддя Краснопольська Л.П.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
ОСОБА_1 у листопаді 2025р звернулась до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання хворого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має повнолітнього сина, який проживає разом з матір`ю, повністю перебуває на її утриманні, має першу групу інвалідності, у зв`язку з чим залежить від інших осіб у виконанні життєво важливих елементів до самообслуговування, потребує постійного лікування та додаткових матеріальних витрат.
Стверджує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Відзив на позовну заяву

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що не має матеріальної можливості утримувати сина, оскільки сам перебуває не обліку у відділі соціального захисту апарату Підвисоцької сільської ради, як отримувач компенсації фізичній особі, яка надає послуги по догляду за батьком - інвалідом І групи загального захворювання по зору групи «Б». Вказує, що єдиним його доходом є компенсація у розмірі 2 006,00 грн щомісячно. Крім того, у його власності перебуває земельна ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Зауважує, що у разі задоволення позовних вимог, розмір зобов`язань зі сплати аліментів значно перевищуватиме його дохід. Вважає, що позивачка не довела можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову (а.с. 27-29)

Відповідь на відзив 

Згідно з відповіддю на відзив позивачка звертає увагу, що відповідно до наданих відповідачем до суду довідок його сукупний дохід складає 93 300,00 грн за 2024 рік та 72 000,00 грн за 2025 рік. Також у відзиві міститься інформація про наявність у власності відповідача земельної ділянки, за яку він отримує орендну плату. До того ж, відповідач надає послуги з ремонту, за що отримує додатковий заробіток. Разом з тим, позивачка самостійно несе весь тягар матеріального утримання хворого повнолітнього сина (а.с. 45-47).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі на утримання хворого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2025 року; здійснено розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом батьки мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. У разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, судом враховано розумність та достатність розміру присуджених до стягнення аліментів, а також реальну можливість відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2025 року у даній справі, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скаргипросить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наполягає на тому, що розмір зобов`язання зі сплати аліментів значно перевищує його дохід. 

Звертає увагу, що доводи позивачки про наявність на її утриманні інших дітей, а також про наявність у відповідача додаткового доходу не підтверджені жодними доказами.

Вважає, що позивачкою не доведено наявність усіх обставин, необхідних для застосування ст. 198 СК України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Вказує, що суд першої інстанції розглянув спір між сторонами без врахування направлених відповідачем письмових заперечень.

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві позивачка просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Наголошує на тому, що проживає в одній територіальній громаді із відповідачем і знає, що останній має дохід та змогу допомагати хворому сину, але вже довгий час не бере участі в його вихованні та жодним чином не допомагає матеріально (а.с. 81-84).

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
09 березня 2026 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року (а.с. 9) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу – ОСОБА_5 , а.с. 10) було розірвано. 

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12 липня 2011 року, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоархангельського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 11).
Згідно з довідкою №102 від 13 жовтня 2025 року, виданої виконкомом Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні (а.с. 12).

Зі змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №577282 від 21 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність з дитинства, група інвалідності перша «Б» з 16 грудня 2021 року безстроково та за висновком комісії значно залежить від інших осіб у виконанні життєво важливих елементів до самообслуговування (а.с. 13).

Згідно з довідкою голови Підвисоцької територіальної громади Голованівського району Кіровоградської області від 11 грудня 2025 року № 852 ОСОБА_2 перебуває на обліку у відділі соціального захисту апарату Підвисоцької сільської ради як отримувач компенсації фізичній особі, яка надає послуги по догляду за батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являється особою з інвалідністю І групи загального захворювання по зору групи «Б». 
Відповідно до інформації з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідачу на праві власності належить земельна ділянка площею 2 га, розташована на території Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3523684200:02:000:1559, яка передана в оренду ПП «Заповіт» на підставі договору оренди землі від 10 червня 2021 року (а.с. 38-39).
На підтвердження відсутності матеріальної можливості утримувати сина відповідачем було надано до суду довідки Пенсійного фонду України за формами ОК-5 та ОК-7 (а.с. 33-37).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає не у повній мірі.
Положеннями ч.ч. 8-9 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
За загальним правилом, встановленим ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Главою 16 розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При цьому, ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів зауважує, що тлумачення ст.ст. 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).
У справі, що переглядається судом першої інстанції правильно взято до уваги, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи, підгрупа Б, безтерміново, є непрацездатним та потребує постійного догляду та лікування, догляд за ним здійснює матір – ОСОБА_1 , матеріальну допомогу позивачці відповідач не надає.
Водночас, судом першої інстанції надано неналежну оцінку доводам відповідача, а також відповідним доказам у їх сукупності щодо обставин наявності матеріальної можливості відповідача утримувати сина.
Так, фактичні обставини справи свідчать, що відповідач є працездатним, однак, офіційно не працює, оскільки здійснює догляд за батьком, який є особою з інвалідністю І групи загального захворювання по зору групи «Б». 
Позивачкою не спростовані доводи відповідача, що наразі його дохід складають лише отримувана ним компенсація особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, що вбачається з наявних у справі довідок Пенсійного фонду України, в яких за 2025 рік страхувальником зазначено Підвисоцьку сільську раду, а також плата за оренду належної відповідачу земельної ділянки.
Доказів отримання відповідачем іншого доходу або здійснення ним будь-якої іншої оплачуваної діяльності матеріали справи не містять.
Апеляційним судом зважено на те, що як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 16 серпня 2018 року у справі № 207/2196/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18, у даній категорії справ відсутня необхідність для встановлення мінімального розміру аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для осіб, які втратили працездатність, з огляду на те, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина встановлюється з урахуванням їх потреби у матеріальній допомозі та можливості надання утримання другим з батьків (ст.198, ч. 2 ст. 200 СК України). 
За викладеного, на переконання суду апеляційної інстанції, розмір аліментів, який відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю з дитинства, що визначений з урахуванням вимог ст.ст. 182, 200 СК України та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 2000,00 грн щомісячно, що зі зміною передбачених законом обставин, може в подальшому бути переглянутий за зверненням зацікавленої сторони.

При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції письмових заперечень відповідача, наданих з метою спростування доводів позивачки, викладених у відповіді на відзив.
Так, матеріали справи свідчать, що згадані письмові заперечення були скеровані відповідачем до суду засобами поштового зв`язку 27 грудня 2025 року (а.с. 62), тобто вже після ухвалення судом оскаржуваного судового рішення.
До того ж, згадані письмові заперечення не містять підпису  ОСОБА_2 , а тому, навіть у випадку їх надходження до ухвалення судового рішення, не могли бути враховані судом першої інстанції.
Апеляційним судом враховано також, що відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву.
Отже, фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачу судом першої інстанції було встановлено достатній строк та надано об`єктивну можливість подати до суду як обґрунтовані заперечення по суті позовних вимог, так і докази на їх підтвердження.
За викладеного, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру присуджених до стягнення з відповідача аліментів, а також у частині розподілу судових витрат.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає зміні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). 

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь держави. Витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації пропорційно задоволеним вимогам за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2025 року змінити, виклавши другий та четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання хворого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2025 року
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 484,48 грн.».
Відшкодувати ОСОБА_2 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 1090,08 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич
Судді О. Л. Дуковський 
О. А. Письменний