Справа № 333/4837/24
Провадження № 2/333/87/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року         м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Михайлової А.В.,
за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування - про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. 
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі, ОСОБА_2 вона перебувала в шлюбі з 21 лютого 2015 року, зареєстрованому міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 85. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із нею. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року шлюб між ними було розірвано. З часу народження дитини відповідач не приймав належної участі в житті доньки, а з часу розірвання шлюбу взагалі втратив до дитини, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання.
Всі питання, щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. На цей час у позивачки виникла необхідність у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вона звертається до суду з позовом.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні.
В судовому засіданні представник позивача підтримали вимоги позову, просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судовому засіданні просив ухвалити рішення з урахуванням висновку щодо розв`язання спору та інтересів дитини. 
Свідок ОСОБА_5 повідомила, що вона є матір`ю позивачки, пояснила, що у лютому 2015 року донька уклала шлюб з відповідачем. З моменту народження дитини батько з дитиною не спілкувався інтересу до виховання не виявляв, матеріально не утримував. Тривалий час місце його проживання невідоме, зв`язок з ним відсутній. Наразі донька з дитиною у безпекових цілях виїхали до іншого міста.
Вислухавши учасників процесу, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім вимог встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стосовно заявлених вимог про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов до такого.
Позивачка ОСОБА_1 у справі є матір`ю малолітньої дитини, а відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , видане 07 березня 2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), актовий запис № 5. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано.
Відповідно до інформації закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 компенсуючого типу Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області Запорізької міської ради всю відповідальність за супровід дитини, спілкування та вирішення організаційних питань, пов`язаних із перебуванням дитини в дитячому садку, постійно несла мати ОСОБА_1 та бабуся дитини.
За весь період з 01.05.2025 року, батько дитини ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні дитини.
Відповідно до декларації № 0001-М369-РЕ10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_1 , як законний представник пацієнта ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклала декларацію з дільничним лікарем-педіатром Комунального некомерційного підприємства ЦПМСД м. Стрий.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В якості доказів суд дослідив висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району та органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо розв`язання спору.
Згідно з висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, є недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки .
Суд зауважує, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини першої, другої ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною сьомою ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 390/1418/17 у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, враховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків,а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком/матір`ю, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин.
Оцінивши усі докази у справі, суд дійшов висновку, що у своїй сукупності вони доводять, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, в силу того, що він фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, залишивши дитину на матір, не цікавиться життям дитини, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, здоров`я дитини, не забезпечує умови для навчання, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання.
Проживання відповідача протягом значного часу без участі у вихованні дитини, недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, виїзд відповідача під час війни у безпечне місце і залишення при цьому дитини на проживання з мамою у місті Запоріжжі, яке відноситься до територій можливих бойових дій, дає достатні підстави для висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками та умисне ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини.
Суду не надано будь-яких доказів щодо здійснення перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо її дитини, існування інших непереборних обставин, які не дозволяють батьку виконувати свої батьківські обов`язки.
Самоусунення батька від батьківських обов`язків розцінюється судом як відмова від виконання батьківських обов`язків, про що фактично заявив відповідач у своїй заяві долученої до матеріалів справи .
Все це свідчить про навмисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та його винної поведінки.
Зважаючи на встановлені судом обставини справи, враховуючи, що відповідач маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки, навмисно і свідомо ухиляється від їх виконання у відношенні до дитини, не забезпечує належне виховання сина, повністю розуміючи наслідки своєї винної поведінки, суд приходить до висновку, що позивачкою доведений той факт, що в інтересах дитини необхідно позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки .
Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Основним наслідком позбавлення батьківських прав матері це втрата можливості найменшим способом впливати на життя власної дитини, проти чого відповідачка не заперечує, оскільки це відповідає її інтересам.
У даному випадку суд вважає, що поведінка відповідача загалом свідчить про його неспроможність та відсутність волевиявлення виконувати свої обов`язки, змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо з огляду на його дії та категоричне небажання і відмову виконувати батьківські обов`язки щодо доньки, а тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини вважає за доцільне позбавити його батьківських прав, що є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
При цьому суд роз`яснює сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
При вирішенні позову в частині стягнення аліментів суд виходить з такого.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Приписами ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до ст.141ЦПК України суд присуджує з відповідача стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цього позову до суду до повноліття дитини
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн..
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя        А.В.Михайлова