Справа № 135/461/26
Провадження № 2/135/400/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

20.05.2026  м. Ладижин 
Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Волошиної Т.В.,
за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижин в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача
ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року у розмірі 33 742 грн 20 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/0806/82/0179810, на підставі якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредитний ліміт, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплачувати плату за користуванням кредитом відповідно до умов договору. 
ОСОБА_1 свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
26 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором кредиту, а саме непогашенням заборгованості ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, останній просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 33 742 грн 20 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 13 658 грн 88 коп.; процентами – 20 083 грн 32 коп. Також позивач просив суд стягнути з відповідача 2662 грн 40 коп. судового збору та 13 000 грн 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву до суду не подав, заперечень проти позову та доказів погашення заборгованості не надав.
ІІ. Процесуальні дії у справі
25 березня 2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.
Представник позивача Ткаченко М.М. в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Ухвала про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами була надіслана відповідачу  ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, зазначену в позовній заяві та підтверджену матеріалами справи. 
Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою оператора поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Інших відомостей про зміну місця проживання чи перебування відповідача, а також про наявність іншої поштової або офіційної електронної адреси матеріали справи не містять; повідомлень від відповідача з цього приводу до суду не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення судової кореспонденції рекомендованим листом на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання такого повідомлення належним, оскільки подальше отримання або неотримання листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічний підхід висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (провадження № 11-268заі18), наголосивши, що належне повідомлення має місце у разі надсилання судового документа на дійсну (реальну) адресу особи. Крім того, у постанові від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 Верховний Суд дійшов висновку, що поштові відправлення, повернуті з позначкою «закінчення терміну зберігання» чи подібним формулюванням, вважаються належно врученими за умови їх надсилання на адресу реєстрації фізичної особи.
Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Згідно з частиною першою статті 131 ЦПК України учасники справи зобов`язані інформувати суд про зміну свого місця проживання (перебування, місцезнаходження), а за відсутності такої заяви судові документи надсилаються на останню відому суду адресу і вважаються доставленими, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає чи не перебуває. 
За таких обставин суд доходить висновку, що шляхом направлення кореспонденції на зареєстровану адресу відповідача та отримання поштового повідомлення з відміткою «адресат відсутній» суд вчинив усі необхідні та достатні дії для належного повідомлення  ОСОБА_1  про відкриття провадження у справі та про її розгляд, що відповідає вимогам статей 128–131, 274, 280 ЦПК України та узгоджується з наведеними правовими висновками Верховного Суду.
ІІІ. Підстави для ухвалення заочного рішення
Частина перша статті 280 ЦПК України передбачає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасної наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач  ОСОБА_1  був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду чи повідомлень про поважні причини неявки не подавав, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень по суті спору не подав, доказів сплати заборгованості не надав.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасник судового процесу не з`явився в судове засідання без поважних причин. Представник позивача у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності та прямо не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, чим виконано умову пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України щодо згоди позивача на заочний розгляд. 
За сукупності наведених обставин суд констатує наявність усіх передбачених частиною першою статті 280 ЦПК України умов для ухвалення заочного рішення: відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, він у засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позовну заяву не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення спору. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в заочному порядку за правилами статей 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у матеріалах доказів. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
31 жовтня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір шляхом підписання: заяви про надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0806/82/0179810 (а.с. 7-8); паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна Картка» (а.с. 9-11); заяви на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» (а.с. 12-13), які передбачають: тип кредиту, сума/ліміт кредиту, строк кредитування та підстави його продовження, процентні ставки. 
Відповідач  ОСОБА_1 отримав платіжний інструмент - кредитну карту, що підтверджується випискою АТ «Райффайзен Банк Аваль» по рахунку з 31.10.2018 по 26.06.2019 (а.с. 15). У наданій виписці відображено рух коштів по рахунку відповідача та використання ним кредитних коштів протягом вказаного періоду.
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 16), згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 26.06.2019 становить 14 283 грн 83 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 13 658 грн 88 коп.; процентами – 486 грн 36 коп.; штрафом – 136 грн 59 коп.
26 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-9, відповідно до умов якого перша сторона передає (відступає) другій стороні за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 19–21). ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило оплату за відступлення права вимоги згідно з платіжним дорученням (а.с. 47). Відповідно до копії реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 114/2-9 від 26 червня 2019 року, а також відповідного витягу з нього, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року (а.с. 22-25).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 17), згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 10.03.2023 становить 33 742 грн 20 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 13 658 грн 88 коп.; процентами – 20 083 грн 32 коп.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого перша сторона передає (відступає) другій стороні за плату право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 26– 31). Того ж дня сторони договору відступлення прав вимоги підписали акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с. 35).
04 лютого 2025 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено додаткову угоду № 7/11 до договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, якою у зв`язку з виявленням технічної помилки внесено зміни до Реєстру боржників (а.с. 32). Відповідно до копії реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 114/2-9 від 26 червня 2019 року (в редакції додаткової угоди № 7/11 від 04 лютого 2025 року), а також відповідного витягу з нього, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року (а.с. 36-37).
На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року надано розрахунок заборгованості (а.с. 18), згідно з яким загальна сума заборгованості станом на 05.03.2026 становить 33 742 грн 20 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 13 658 грн 88 коп.; процентами – 20 083 грн 32 коп.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором.
V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування
Укладення договору про споживчий кредит
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та підписаний сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яку фактично отримав на підставі такого договору; розмір зобов`язання визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманих кредитних коштів у межах договору. Проценти за користування кредитом та неустойка можуть бути як законними (їх розмір і підстави стягнення встановлені законом), так і договірними (визначеними сторонами у договорі).
Судом встановлено, що 31 жовтня 2018 року відповідач  ОСОБА_1  уклав з АТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 010/0806/82/0179810 шляхом підписання в письмовій формі: заяви про надання кредиту «Кредитна картка»; паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна Картка»; заяви на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка». З огляду на це суд доходить висновку, що відповідач добровільно погодився з визначеними в них умовами кредитування, розміром відсотків за кредитом та взяв на себе відповідні зобов`язання.
З виписок з рахунку вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти та активно ними користувався.
Враховуючи положення підпунктів 3, 6 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 41 Закону України «Про Національний банк України», частин першої, другої статті 68 Закону України «Про банки і банківську діяльність», підпункту 2.1.1, пунктів 5.1, 5.4, 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, виписка з особових рахунків клієнтів є регістром аналітичного обліку, містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
За таких обставин наявна в матеріалах справи виписка з рахунку відповідача є належним та допустимим доказом отримання і користування ним кредитними коштами: у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів та погашення заборгованості, що відповідачем не спростовано. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки.
Відступлення права вимоги (заміна кредитора)
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15).
Позивач на підтвердження набуття права вимоги за спірним зобов`язанням суду надав: копію договору відступлення прав вимоги № 114/2-9 від 26 червня 2019 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал», копію договору відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», а також реєстри боржників (разом з витягами з них) до зазначених договорів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Доказів того, що вказані договори відступлення прав вимоги визнано недійсними, матеріали справи не містять; стороною відповідача таких доказів суду не надано. За відсутності спростування презумпції правомірності цих правочинів суд виходить із того, що договори відступлення прав вимоги є чинними, а права вимоги за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року правомірно перейшли від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «Вердикт Капітал», а потім до ТОВ «Коллект Центр», в обсязі й на умовах, що існували на момент відступлення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитодавця за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року та має право звертатися до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача як з боржника за цим договором.
Розрахунок заборгованості та доказування її розміру
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Звертаючись із позовом, ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року у розмірі 33 742 грн 20 коп., яка складається з заборгованості за: тілом кредиту – 13 658 грн 88 коп.; процентами – 20 083 грн 32 коп.
З матеріалів справи вбачається, що за цим договором відповідач фактично отримав і використав кредитні кошти. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 на користь первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль» матеріали справи не містять. Водночас надані позивачем розрахунки узгоджуються з умовами кредитного договору. 
З розрахунку заборгованості за договором позики вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» здійснено нарахування заборгованості за процентами. Водночас відповідно до договору відступлення прав вимоги № 114/2-9 від 26 червня 2019 року, укладеного між первісним кредитором та ТОВ «Вердикт Капітал», до останнього перейшло, зокрема, право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. За таких обставин вказані нарахування здійснені ТОВ «Вердикт Капітал» законно, відповідно до умов кредитного договору та в період його дії.
Відповідач не подав до суду власного розрахунку заборгованості, не навів конкретних заперечень щодо правильності чи повноти розрахунку позивача та не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення боргу чи інший його розмір. За усталеною практикою Верховного Суду, за відсутності спростування розрахунку заборгованості з боку позичальника та за наявності документального підтвердження нарахувань і руху коштів, такий розрахунок може бути покладений судом в основу судового рішення.
Враховуючи викладене, а також те, що під час розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а отже позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Щодо витрат на правничу допомогу
Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги державою.
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с. 43-46); прейскуранту з переліком виду юридичних послуг та зазначенням ціни роботи (а.с. 48-49); заявки на надання юридичної допомоги № 395 від 02.02.2026 (а.с. 50); витягу з Акту № 19 про надання правничої допомоги від 27.02.2026 (а.с. 51)
За обставинами цієї справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи в суді позивачу ТОВ «Коллект центр» надавалася професійна правова допомога адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024.
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості за договором позики. З вказаних вище наданих адвокатом документів слідує, що предметом наданої правничої допомоги є: надання консультацій; підготовка пропозицій; складення позовної заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Зокрема, аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80) від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» від 26.02.2015, у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні обґрунтованого розміру витрат на правову допомогу необхідно враховувати наступні фактори: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення, ступінь складності та новизни правових питань, які стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, значні професійні здібності тощо.
Жодний з цих факторів не має самодостатнього значення і вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
Суд вважає, що цей спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, належить до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а отже заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу - 13 000 грн є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору оскільки матеріали справи не потребували та не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, дана справа є не складною, враховуючи усталену практику. 
Отже, проаналізувавши всі компоненти наданої адвокатом правової допомоги на предмет її обґрунтованості та розумності, суд керуючись принципами справедливості та пропорційності, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн.
Щодо судового збору
Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 12.03.2026 (а.с. 6).
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2?662 грн 40 коп.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 010/0806/82/0179810 від 31 жовтня 2018 року у розмірі 33 742 (тридцять три тисячі сімсот сорок дві) гривні 20 копійок. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору та 6 000 (шість тисяч) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я (найменування) сторін:
- позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місце знаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 44276926;
- відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Заочне рішення складено та підписано суддею 20.05.2026.
Суддя