Справа № 459/718/25 Головуючий у 1 інстанції: Отчак Н.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3226/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 квітня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Стасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської області від 25 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Теплоенергомережа» Шептицької міської ради, третя особа – комунальне підприємство «Житлокомунсервіс» Шептицької міської ради, про захист прав споживачів,

встановив :
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: зобов`язати відповідача проводити нарахування за загальнобудинкові витрати виключно до розрахунку та висновку енергоаудиту будівлі та скасувати неправомірні нарахування мешканцям квартири АДРЕСА_1 за площу приміщень в будинку, які не опалюються.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з листопада 2024 року комунальне підприємство (далі – КП) «Червоноградтеплокомуненерго» (в подальшому, перейменоване на комунальне підприємство «Теплоенергомережа» Шептицької міської ради) в односторонньому порядку щомісячно в рахунках на оплату комунальних послуг в розділі: опалення/абонентське обслуговування, новим розділом: загальнобудинкові потреби КП, нараховує до оплати мешканцям вказані суми: листопад 2024 року – 24,91 грн.; грудень 2024 року – 26,64 грн.; січень 2024 року – 26,74 грн. 
Квартира позивача у відповідності до технічних умов, робочого проєкту, акту введення в експлуатацію у 2007 році, відключена від гарячого водопостачання та центрального теплопостачання, однак, відповідач надає власні розрахунки, при цьому, вихідними параметрами вказує: S загальна – 7239,2 кв.м.; S буд. відключених – 7014,4 кв.м.; S буд. опалювальних – 224,8 кв.м.; Q буд. норм – 0,233791; M опал. розрах – 720 год. 
Стверджує, що головна помилка відповідача в тому, що він у дану формулу вставляє Q буд. норм – 0,233791, яким є максимальне теплове споживання будинку, при якому всі теплові комунікації задіяні та функціонують, а саме: підвальна розводка труб теплопостачання; вертикальна розводка від підвальних приміщень до всіх квартир та приміщень, в т.ч. до технічного поверху; горизонтальна розводка в квартирах та помешканнях, в яких проводиться обігрів приміщень; розводка труб теплопостачання на кожному горищі під`їздів; опалення сходових кліток та допоміжних технічних приміщень (електрощитових, сміттєзбиральних приміщень і т.п.).
Вважає, що розрахунки відповідача не відповідають дійсності, оскільки в даному будинку опалення проводиться лише 224,8 кв.м. приміщень з 7239,2 кв.м., 1-й та 3-й під`їзди повністю відключені від теплопостачання, в 2-му та 4-му – обігріваються, відповідно, 106 кв.м. та 118,8 кв.м., що разом становить 3,09% теплового навантаження будинку, всі комунікації, які враховуються при формульних розрахунках, а саме: сходові клітки, горизонтальна та вертикальна розводка під`їздів, всі горища, відключені від теплопостачання фізично, методом розриву, але відповідач вперто нараховує мешканцям суму за опалення за максимальним навантаженням будинку. Фактично, теплове навантаження має становити не більш ніж сума всіх підключених квартир до теплопостачання, та 10% від транзитних магістралей (10%, бо вони заізольовані). Обігрів місць загального користування проводиться за рахунок тепла квартир, що мають індивідуальне опалення, але кошти за цю ненадану послугу стягує на власний рахунок відповідач, що порушує вимоги законодавства України та договірних відносин.
Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 25 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції повністю проігнорував та знівелював принцип верховенства права, вимоги ч.3 ст.10 ЦПК України, якою встановлено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. 
Додає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.2 ст.376 ЦПК України, застосував наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 року, який прямо суперечить вимогам Конституції України, без врахувань вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка зобов`язує проводити надання житлово-комунальних послуг виключно на підставі договорів.
Вказує, що відсутність надання послуг в місцях загального користування підтверджено в судовому засіданні самим відповідачем, свідками, працівниками КП «Житлокомунсервіс», актами обстежень, які були надані суду першої інстанції. 
Суд, порушивши принцип верховенства права, проігнорувавши вимоги законів, своїм рішенням узаконив неправомірні дії відповідача щодо стягнення плати зі споживачів за ненадані послуги, ухвалив рішення, не керуючись вимогами законів України, Конституції України, договору між сторонами, а наказом Міністерства, який по суті є незаконним в частині нарахування плати за ненадані послуги теплопостачання.
Звертає увагу, що розрахунок Львівського обласного проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро, на який посилається суд першої інстанції, враховує теплове навантаження всього будинку, при повністю підключених споживачах, місць загального користування, сходових кліток, коридорів, холів, ліфтових шахт, технічних приміщень, інженерних приміщень, горищ, тобто місць, де виконавець фактично не надає жодні послуги. При цьому, в розрахунку взагалі не враховує зменшення теплового навантаження відключених місць загального користування.
09.10.2025 року відповідач КП «Теплоенергомережа» Шептицької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апелянта, зазначивши, що підприємство правомірно нараховувало позивачу плату за опалення місць загального користування та загальнобудинкових потреб, посилаючись на Методику №315, Закон України «Про комерційний облік теплової енергії» та практику Верховного Суду.
20.10.2025 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що нарахування за опалення місць загального користування є незаконним, оскільки відповідач фактично не надає цю послугу (відсутні опалювальні прилади в під`їздах, коридорах тощо), а мешканці самі обігрівають ці приміщення за рахунок тепла зі своїх квартир. 
24.10.2025 року відповідач КП «Теплоенергомережа» Шептицької міської ради подав заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в яких звернув увагу, що Методика №315 є чинним нормативно-правовим актом, який підлягає обов`язковому застосуванню, а відсутність радіаторів у місцях загального користування не означає відсутності тепла, оскільки воно надходить через будівельні конструкції та стояки. 
В судове засідання апеляційного суду 21.04.2026 року третя особа не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у її відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 30.04.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру від 14.01.2003 року.
Квартира АДРЕСА_1 відключена від гарячого водопостачання та централізованого опалення, що підтверджується робочим проєктом влаштування індивідуального опалення взамін централізованого та технічними умовами на підключення до енергомережі КП «ЧЖКС».
Згідно з копіями рахунків на оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 :
за листопад 2024 року нараховано 24,91 грн. за загальнобудинкові потреби (тариф 0,4363);
за грудень 2024 року нараховано 28,64 грн. за загальнобудинкові потреби (тариф 0,5016);
за січень 2025 року нараховано 26,74 грн. за загальнобудинкові потреби (тариф 0,4683);
за лютий 2025 року нараховано 30,86 грн. за загальнобудинкові потреби (тариф 0,5404);
за березень 2025 року нараховано 18,08 грн. за загальнобудинкові потреби (тариф 0,3166).
01.10.2022 року на офіційному веб-сайті chervonogradteplo.com.ua (в розділі «Споживачам») опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021 року). 
Згідно з п.1-4, п.п.41.3, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі – послуга) індивідуальному споживачу (далі – споживач). 
Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на chervonogradteplo.com.ua. 
Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу через 30 днів з моменту розміщення змінених умов на chervonogradteplo.com.ua. Інформування споживача про намір зміни ціни/тарифу на послугу здійснюється виконавцем відповідно до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, затвердженого наказом Мінрегіону від 05.06.2018 року №130. 
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. 
Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
З відповіді відповідача від 03.12.2024 року за №2199 на звернення позивача від 25.11.2024 року вбачається, що КП «Теплоенергомережа» Шептицької міської ради надало загальну інформацію стосовно відключених, підключених квартир по будинку АДРЕСА_3 : I під`їзд – 14 кв. (№№1-14), опалюються – 0, частково – 0, відключені – 14 кв. (№№1-14); ІІ під`їзд – 30 кв., опалюються – 2 кв. (№№15, 16), частково – 1 кв. (№26), відключені – 27 кв. (№№17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44); ІІІ під`їзд – 36 кв. (№№45-78,77А,78А), опалюються – 0, частково – 0, відключені – 36 кв. (№№45-78, 77А, 78А); IV під`їзд – 36 кв. (№№79-114), опалюються – 1 кв. (№99); частково – 1 кв. (№91); відключені – 34 кв. (№№79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 100, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114).
Подачу гарячої води припинено з травня 2014 року, оскільки не було встановлено тарифу на гаряче водопостачання.
ОП Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро, у якого наявний дозвіл на проведення даного виду господарської діяльності провело розрахунок максимального теплового навантаження по будинку АДРЕСА_3 , згідно якого, Qmax – 0,49149306 Гкал/год.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування відповідачем плати за загальнобудинкові потреби на опалення здійснюються відповідно до вимог чинного законодавства та Методики №315, а відключення квартири від централізованого опалення та відсутність опалювальних приладів у місцях загального користування не звільняють власника квартири від обов`язку брати участь у витратах на утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами невідповідності розрахунку нарахувань відповідачем за послуги з опалення місць загального користування, відповідно до Методики розподілу.
З такими висновками колегія суддів погоджується, з урахуванням наступного.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку (п.1), своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п.10).
Відповідно до ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
При цьому, такому праву прямо відповідає визначений у ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до постанови КМУ №830 від 21.08.2019 року, які набрали чинності 01.10.2021 року, якою Правила та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії викладено в новій редакції.
Відповідно до пункту 1 Правил (у редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року №1022), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі – виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі – споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі – послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Абзацом шостим пункту 14 Правил передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315 (далі – Методика розподілу).
Згідно з абзацами першим, третім та четвертим пункту 24 Правил, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності – пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», – за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Пунктом 2 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, – за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до частини шостої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, КП «Теплоенергомережа» не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі, з урахуванням максимального теплового навантаження на будинок, та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо у зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення,а й трубопроводів та арматури.
Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури.
До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Суд першої інстанції вірно врахував, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ №830 від 21.08.2019 року, зі змінами, внесеними постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315.
Нарахування відповідачем плати за загальнобудинкові потреби на опалення є обов`язком, а не правом, і ґрунтується на вимогах закону. Сам факт встановлення позивачем індивідуального опалення не звільняє його від участі у витратах на утримання спільного майна, що прямо підтверджено правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі №311/3489/18.
Система опалення багатоквартирного будинку складається не лише з опалювальних приладів (радіаторів), а й з трубопроводів, стояків, розподільчих мереж, які проходять через підвали, технічні поверхи та інші допоміжні приміщення. Навіть, за відсутності радіаторів у місцях загального користування, теплоносій циркулює через внутрішньобудинкову систему і теплова енергія передається через будівельні конструкції (стіни, перекриття) у спільні зони. Підтримання температури вище 0°C у підвалах, на горищах, в технічних приміщеннях є обов`язковою умовою для запобігання промерзанню та руйнуванню інженерних мереж водопостачання та каналізації, а отже, забезпечує належний стан усього будинку, включаючи квартиру позивача.
Норми чинного законодавства, зокрема, Методика №315 та Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» не ставить обов`язок оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, в залежність від наявності чи відсутності окремих опалювальних приладів у цих місцях. Відтак, акти обстежень, на які посилається скаржник, фіксують лише відсутність радіаторів, але не спростовують факту споживання теплової енергії всією будівлею в цілому та необхідності її розподілу між усіма співвласниками згідно з Методикою.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Наказ №315 суперечить Конституції України та Законам України, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Частиною третьою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та Законами України.
Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 року, яким затверджено Методику розподілу, прийнято на виконання вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вказаний нормативний акт є чинним, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 року за №1502/32954, і до моменту його скасування або визнання недійсним у судовому порядку підлягає обов`язковому застосуванню.
Посилання скаржника на окремі постанови Верховного Суду (справи №913/204/18, №160/1088/19) є безпідставними, оскільки у зазначених справах суд дійсно вказував на неприпустимість застосування нормативних актів, що суперечать закону, але за умови, що така невідповідність встановлена судом. Жодного рішення, яким би Наказ №315 визнавався незаконним чи неконституційним, ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано і судами такого не встановлено. КП «Теплоенергомережа», як суб`єкт господарювання, не має права самостійно ігнорувати чинний нормативний акт, оскільки це суперечило б принципу законності.
В частині доводів ОСОБА_1 про те, що нарахування повинні здійснюватись виключно на підставі висновку енергоаудиту будівлі, а відсутність такого аудиту свідчить про неправомірність дій відповідача, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Розділом ІV Методики розподілу передбачено визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.
Згідно з п.п.1, 2 Розділу ІV Методики розподілу, у разі, якщо у будівлі/будинку незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення окремо не визначається, а входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100% місць загального користування та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення розраховується за відповідною формулою.
Пунктом 5 розділу IV Методики №315 передбачено, що рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги. Тобто, законом покладено ініціативу проведення енергоаудиту саме на співвласників багатоквартирного будинку (або ОСББ), а не на виконавця послуги.
Положеннями пункту 12 розділу ІV Методики розподілу визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, пункт 8 розділу IV Методики №315 дозволяє визначати обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби, спрощеним способом – як частку від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (для будівлі/будинку вище – 15%, для 6-10 поверхової будівлі/будинку – 20%, для 1-5 поверхової будівлі/будинку – 25%). Жодних доказів того, що застосований відповідачем спрощений розрахунок є необґрунтованим або завищеним, матеріали справи не містять.
Вимога позивача зобов`язати відповідача проводити нарахування «виключно до висновку енергоаудиту» є безпідставною, оскільки такого висновку останнім не надано, а обов`язок його проведення на відповідача законом не покладається. Крім того, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що він, як співвласник будинку, ініціював проведення енергоаудиту (як це передбачено п.5 розділу IV Методики), а відповідач – відмовився його врахувати. 
Матеріалами справи підтверджено, що розрахунок максимального теплового навантаження на будинок АДРЕСА_3 (Qmax – 0,49149306 Гкал/год) виконано ОП Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро, яке має відповідний дозвіл. Нарахування позивачу плати за загальнобудинкові потреби на опалення здійснювались із застосуванням показника Qбуд. норм. – 0,233791, що не перевищує максимального теплового навантаження.
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що при відключенні окремих під`їздів або місць загального користування відбувається демонтаж або ізоляція транзитних трубопроводів, які є джерелом тепловиділення. Відсутність радіаторів не означає повної відсутності теплових втрат і не може бути підставою для виключення таких приміщень із загальної схеми розподілу обсягів теплової енергії.
Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції мав призначити експертизу для з`ясування всіх обставин справи, колегія суддів звертає увагу, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Колегія суддів не знаходить підстав, за наявності яких, суд першої інстанції мав обов`язок з власної ініціативи призначити експертизу для з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шептицького міського суду Львівської області від 25 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 квітня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:         С.М. Копняк

А.В. Ніткевич