Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Справа№200/1672/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровського апеляційного суду (адреса 49000 м. Дніпро вул. Харківська, буд. 13 ЄДРПОУ 42270629), треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3 ЄДРПОУ 13486010), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровського апеляційного суду, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровського апеляційного суду щодо невидачі позивачу, як судді у відставці, довідок за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3- 1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2024 року та абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2025 року; виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік” на 01 січня 2026 року;
- зобов`язати Дніпровський апеляційний суд видати позивачу, як судді у відставці, довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2024 року та абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік” на 01 січня 2025 року; виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік” на 1 січня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідно до Указу Президента України від 11 листопада 2002 року №1001/2002 “Про призначення суддів” позивач була призначена на посаду судді Гірницького районного суду міста Макіївки Донецької області строком на п`ять років, постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року № 300-VI мене обрано на посаду судді вказаного суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 18 вересня 2012 року № 5262-VI мене обрано на посаду судді апеляційного суду Донецької області, рішенням Вищої ради правосуддя від 15 жовтня 2019 року я переведена на посаду судді Донецького апеляційного суду, рішенням Вищої ради правосуддя від 2 грудня 2023 року № 1401\0\15-23 я була відряджена до Дніпровського апеляційного суду для здійснення правосуддя з 08 січня 2024 року. 30 квітня 2024 року рішенням Вищої ради правосуддя № 1317/0/15-24 позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 112/к від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
26 лютого 2026 року позивач звернулася до Дніпровського апеляційного суду з заявою, в якій просила видати довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду станом на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2026 року, які необхідні для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
03 березня 2026 року позивач отримала відповідача № 04.2- 33/224/2026 від 03 березня 2026 року, № 04.2-33/226/2026 від 03 березня 2026 року згідно яких станом на 01 січня 2024 року, на 01 січня 2026 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 201 792 грн, у тому числі посадовий оклад 126 120 грн, доплата за вислугу років 75 672 грн.
Отже, в довідках відповідача посадовий оклад в розмірі 126 120 грн був обрахований виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року та який складав 2 102,00 гри (2 102 грн. х 50 х 1,2, де 1,2 - регіональний коефіцієнт, передбачений частиною четвертою статі 135 Закону № 1402-VШ ).
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернулась до суду з даним позовом. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачем зазначено, що для визначення базового розміру посадового окладу працюючого судді Дніпровський апеляційний суд: у 2024 році застосовував прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”; - у 2026 році застосовує прожитковий мінімум для працездатних осіб, у розмірі 2102,00 грн, відповідно до абзацу 5 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік”.
Таким чином, суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді судді Дніпровського апеляційного суду відповідно до діючого законодавства обраховувалась, виходячи з розміру посадового окладу судді, який складає 126120,00 грн (2102 х 50 х 1,2 (регіональний коефіцієнт)), а доплати обчислювались від цього розміру посадового окладу.
Оскільки ст. 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, “Про Державний бюджет України на 2026 рік” містить спеціальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн, то відсутні підстави для застосування іншої (загальної) норми статті 7 цих Законів, якими установлено, що у 2024 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 гривень, у 2026 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 3328 гривень, відповідно.
Відповідно до штатного розпису Дніпровського апеляційного суду на 2024 рік – посадовий оклад судді складав 126 120 грн; на 2026 рік – посадовий оклад судді складає 126 120 грн, тобто посадовий оклад працюючого на відповідній посаді судді Дніпровського апеляційного суду не змінювався, а тому Дніпровський апеляційний суд не вбачає підстав для видачі позивачці ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці із застосуванням іншого розміру прожиткового мінімуму, ніж той, який застосований для розрахунку суддівської винагороди працюючого судді.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало суду пояснення щодо позову, в яких зазначено наступне. З 07.05.2024 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402).
Позивач зверталася до органів Фонду з заявами від 04.03.2026 № 13768 та від 15.03.2026 № 15909 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Заява від 04.03.2026 № 13768 розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. За результатами розгляду даної заяви прийнято рішення про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.03.2026 №057050011470 у зв`язку з відсутністю довідки про суддівську винагороду. Розгляд заяви від 15.03.2026 № 15909 з урахуванням принципу екстериторіальності здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням від 23.03.2026 № 057050011470 ОСОБА_1 повторно відмовлено в проведенні перерахунку з аналогічних підстав (відсутність оновленої довідки про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці).
Зазначено, що законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на подання пояснень щодо позову не скористалось.
Ухвалою суду від 14.05.2026 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровського апеляційного суду (адреса 49000 м. Дніпро вул. Харківська, буд. 13 ЄДРПОУ 42270629), треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3 ЄДРПОУ 13486010), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ЄДРПОУ 21910427) в частині позовних вимог: визнати протиправною бездіяльність Дніпровського апеляційного суду щодо невидачі позивачу, як судді у відставці, довідок за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3- 1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік” на 01 січня 2025 року; зобов`язати Дніпровський апеляційний суд видати позивачу, як судді у відставці, довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік” на 01 січня 2025 року.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , в період з 2002 року по 2024 рік працювала на посаді судді.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 30 квітня 2024 року № 1317/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду (відряджена до Дніпровського апеляційного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 112/к від 02 травня 2024 року позивача відраховано зі штату Дніпровського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 057050011470 від 17 травня 2024 року позивачу було призначено довічне грошове утримання з 07 травня 2024 року.
Позивач звернулась до Дніпровського апеляційного суду з заявою, в якій просила видати довідку за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3- 1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2024 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік” на 01 січня 2026 року.
03.03.2026 Дніпровським апеляційним судом видано довідки 04.2-33/224/2026, №04.2-33/226/2026, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, згідно яких станом на 01.01.2024, 01.01.2026 суддівська винагорода, яка враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці була розрахована невірно із застосуванням величини прожиткового мінімуму 2102 грн., а не із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі, встановленому Законом України “Про Державний бюджет України” на відповідний календарний рік.
Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
В статті 43 Конституції України, серед іншого визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною першою статті 4 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” (частина друга статті 4 Закону №1402-VIII).
Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
П. 2 ч. 3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII (в редакції Закону №1774-VIII) передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 - 2270 грн. Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” передбачено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 у розмірі 2481 грн. В статті 7 Закону України “Про Держаний бюджет України на 2023 рік” прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 установлено в розмірі 2684 грн. Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” передбачено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2024 у розмірі 3028,00 грн. Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” передбачено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн. Статтею 7 Закону 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" передбачено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15 липня 1999 року №966-XIV “Про прожитковий мінімум” (далі - Закон №966-XIV).
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону №966-XIV).
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Приписами статті 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 року №1082-IX у ст. 7 встановив на 2021 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;
2) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 року №1928-IX у ст. 7 встановив на 2022 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;
2) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” від 03.11.2022 року №2710-IX у ст. 7 встановив на 2023 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: 2684 гривні
2) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: 2102 гривні.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” від 09.11.2023 року №3460-IX у ст. 7 встановив на 2024 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: 3028 гривні
2) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: 2102 гривні.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” від 19.11.2024 року №3460-IX у ст. 7 встановив на 2025 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: 3028 гривні
2) прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: 2102 гривні.
Закон України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” від 03.12.2025 року №4695-IX у ст. 7 встановив на 2026 рік:
1) прожитковий мінімум для працездатних осіб: 3328 гривні
2) працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року.
Таким чином, з 2021 року Законами про Державний бюджет України для визначення базового розміру посадового окладу судді передбачена спеціальна розрахункова величина, розмір якої становить 2102,00 грн.
Отже, цими нормами фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Натомість, Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді”, тобто цим законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу судді застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.
До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Варто зазначити, що зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону України "Про прожитковий мінімум" щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Суд зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, наведений у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Таким чином, оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналогічна правова позиція щодо застосування ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 р. у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 р. у справі № 360/503/21, від 22.06.2023 р. у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 р. у справі № 140/5481/22, від 24.07.2023 р. у справі № 280/9563/21, від 13.09.2023 р. у справі № 240/44080/21.
Суд враховує, що в постанові від 17 лютого 2026 року по справі № 200/2309/25 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці та сформував такий: у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання; для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В ухвалі від 11 жовтня 2023 року у справі № 607/1662/21 Велика Палата вказала, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
З наведених вище підстав суд відхиляє доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» в частині використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, при обчисленні суддівської винагороди.
Суд наголошує, що норма статті 130 Конституції України дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що позаяк Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).

Крім того, норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить (частина четверта статті 7 КАС України).
Таким чином, будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку з чим при складанні довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування абзацу п`ятого статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.
Отже, видаючи довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суддівська винагорода має бути розрахована на підставі ч. 2 ст.130 Конституції України, ч.3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та з розрахунку встановленого ст.7 Закону України “Про державний бюджет України на 2024 рік” з 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 гривень та ст.7 Закону України “Про державний бюджет України на 2026 рік” з 01 січня 2026 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028 гривень.
Проте, як встановлено судом, відповідач видав позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці, згідно яких станом на 01.01.2024, 01.01.2026 суддівська винагорода, яка враховується при обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці із застосуванням величини прожиткового мінімуму 2102 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Дніпровського апеляційного суду щодо видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розраховану із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн. є протиправними.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до приписів ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого відбулось звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). 
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 064,96 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровського апеляційного суду (адреса 49000 м. Дніпро вул. Харківська, буд. 13 ЄДРПОУ 42270629), треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3 ЄДРПОУ 13486010), Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровського апеляційного суду щодо невидачі ОСОБА_1 , як судді у відставці, довідок за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3- 1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік” на 01 січня 2024 року; виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік” на 01 січня 2026 року.
Зобов`язати Дніпровський апеляційний суд видати позивачу, як судді у відставці, довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік”; виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3328,00 грн, встановленого абзацом 4 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік” на 1 січня 2026 року. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1094,96 гривень.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 травня 2026 року. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя К.Е. Абдукадирова