Справа № 308/12619/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді    Крегул М.М.,
з участю секретаря судових засідань Бегені М.М.,
представника позивача    ОСОБА_1 
представника відповідача   Матіко С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Ужгород, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Сабліної Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про стягнення безпідставно набутих коштів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 6 001,07 Євро та 148 354,00 грн. у порядку ст. 1212 ЦК України, а також 13 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2025 року ОСОБА_2 , громадянин Тунісу, здійснював пошук освітніх закладів для вступу своїх знайомих абітурієнтів до вищих навчальних закладів України. З огляду на спеціальність, яку його знайомі абітурієнти хотіли отримати, акредитацію, віддаленість від зони бойових дій, Позивачем обрано Ужгородський національний університет. Ознайомившись із інформацією на офіційному сайті ДВНЗ «УжНУ», де ОСОБА_3 був зазначений як офіційний представник університету, Позивач зв`язався з останнім. Відповідач повідомив, що для вступу необхідно внести передоплату за всі роки навчання одразу у розмірі 9 000,00 євро. На виконання вказівок відповідача, Позивач перерахував на надані у месенджері WhatsApp реквізити кошти кількома платежами через системи ОСОБА_5 , РIA та АТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 6 001,07 євро та 148 354,00 грн.
Позивач вказує, що після отримання коштів відповідач перестав виходити на зв`язок. Прибувши до ДВНЗ «УжНУ», Позивач дізнався, що кошти на рахунок університету не надходили, а ректорат не володіє інформацією про місцезнаходження відповідача. Посилаючись на те, що кошти були набуті Відповідачем без достатньої правової підстави, Позивач просить стягнути їх на підставі ст. 1212 ЦК України.
Не погоджуючись із позовними вимогами Відповідач подав до суду відзив/заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві Відповідач зазначає, що норми ст. 1212 ЦК України застосовуються виключно до позадоговірних відносин, тоді як між сторонами фактично існувала усна домовленість (правочин) щодо організації набору студентів на навчання, надання консультаційних послуг, супроводу, підшукування житла, підготовки пакетів документів для отримання віз тощо. Перерахунок коштів на банківські картки Відповідача Позивачем здійснено не помилково, а усвідомлено та виключно в силу правовідносин, які склалися між ними, і такі відносини передбачали необхідність перерахунку коштів. Кошти, були отримані Позивачем у не заборонений цивільним законодавством спосіб та внаслідок правомірних свідомих дій Позивача. Позивач вказує на безпідставність отримання коштів, однак не заперечує факт укладення договору про надання послуг та не надає ані переліку ненаданих але таких які мали бути надані, послуг, ані жодних доказів на підтвердження ненадання таких послуг. Договірний характер відносин виключає можливість застосування до них ст. 1212 ЦК України. Щодо витрат на правову допомогу Позивача, Відповідач просив відмовити у їх задоволенні через відсутність належних доказів оплати гонорару.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02 жовтня 2025 року, позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
10 листопада 2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання ОСОБА_4 , яка діє в інтересах позивача, про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, залишено без задоволення.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про витребування доказів, а саме вирішено: 
1) Витребувати в ДЕРЖАВНОГО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «УЖГОРОДСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» (код ЄДРПОУ 02070832, місцезнаходження: м. Ужгород,вул. Підгірна, буд. 46) інформацію про те, чи укладалася будь- яка угода між РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН та ДЕРЖАВНИМ ВИЩИМ НАВЧАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ «УЖГОРОДСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ», на підставі якої РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН має право перераховувати кошти за навчання абітурієнтів (студентів) даного вищого навчального закладу, чинна станом на 2025 р.; Надати інформацію, на підставі якого правочину РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН має право представляти ДЕРЖАВНИЙ ВИЩИЙ НАВЧАЛЬНИЙ ЗАКЛАД «УЖГОРОДСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» перед третіми особами, абітурієнтами, студентами закладу; інформацію про зарахування коштів, оплачених АЛУІ ТАРАК на розрахункові рахунки ДЕРЖАВНОГО ВИЩОГО НАВЧАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «УЖГОРОДСЬКИЙ НАЦІОНАЛЬНИЙ УНІВЕРСИТЕТ» (як безпосередньо, так і через третіх осіб) за період 15.05.2025 р. - 25.08.2025 р.;
2) Витребувати в АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (поштова адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50., Код ЄДРЮОФОПГФ: 14360570) виписку за банківським рахунком РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 15.05.2025 р. по 25.08.2025 р., а також інформацію про отримання коштів РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН (РНОКПП:  НОМЕР_1 ) як банк- партнер Ria Money Transfer в Україні, а саме переказу за №DE250205712, PIN: 12392303756, відправник: TARAK ALOUI, отримувач WAEL RUMANEH, та як банк-партнер Western Union, а саме переказу за №0649369069, відправник: TARAK ALOUI, отримувач WAEL RUMANEH;
3) Витребувати в АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (Код ЄДРПОУ: 14305909), місцезнаходження: 01011, м. Київ, вулиця Генерала Алмазова, буд. 4а виписку за банківським рахунком РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 15.05.2025 р. по 25.08.2025 р., а також інформацію про отримання коштів РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_2 ).
Ухвалою від 11 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Сабліної Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН, третя особа: державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про стягнення безпідставно набутих коштів.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 21 квітня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено таку до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник Позивача адвокат Хондожко Ю.Є. підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Додаткових поясненнях представник Позивача вказує, що ОСОБА_2 хибно сприймав Руманех Ваел Валід Сулейман як належним чином уповноваженого представника ДВНЗ «УжНУ», а Відповідач не укладаючи будь-яких договорів з ОСОБА_2 , ввів його в оману щодо свого представництва в ДВНЗ «УжНУ». Відповідач подав до справи контракти, що свідчать про виконання функцій «координатора студентського набору». Однак, Відповідач не надав доказів наявності у нього повноважень діяти від імені університету, в тому числі отримувати оплату за навчання від студентів та зараховувати їх на навчання. 
Представник відповідача адвокат Матіко С.Р. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві/запереченні на позовну заяву. Також у письмових судових дебатах зазначив, що Руманех Ваел Валід Сулейман є керівником Приватного підприємства «Фючер»,яке внаслідок перейменування наразі має назву ПП «МАЙБУТНЄ 2024», код ЄДРПОУ: 37383346. Відповідно до офіційних відповідей ДВНЗ «УжНУ» (листи від 12.03.2026 р. № 830/01-14 та № 831/01-14), між університетом та ПП «Фючер» протягом багатьох років існували офіційні довготривалі договірні відносини щодо набору іноземних студентів, зокрема за Контрактами №05/2016 від 27.05.2016 р., №06/2017 від 09.06.2017 р. та №09/07-20 від 09.07.2020 р. В межах цих контрактів університетом успішно навчалися сотні іноземних громадян, направлених компанією Відповідача. Позивач здійснював комунікацію з Відповідачем, знайшовши його контактні дані саме як офіційного представника компанії-партнера на сайті Ужгородського національного університету. Отже, здійснюючи платежі у липні та серпні 2025 року, Позивач повністю усвідомлював наявність договору про співпрацю між структурою Відповідача та ДВНЗ «УжНУ».
Також вказує, що Позивач просить стягнути з Відповідача суму у розмірі 6 001,07 євро та 148 354,00 грн. Проте, відповідно до належних та допустимих доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме — офіційних відповідей банківських установ (Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 26.11.2025 р. №20.1.0.0.0/7-251119/38815-БТ та Акціонерного товариства «Райффайзен-Банк» від 02.12.2025 р. №81-15-9/ 15380-БТ) щодо руху коштів по рахунках Відповідача, чітко вбачається, що грошові кошти у розмірі 4 000 Євро на користь ОСОБА_3 від Позивача не надходили.
Представник третьої особи, Позивач та Відповідач у судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
Заслухавши поясненням учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
У силу вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з положеннями ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Отже, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Таким чином, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).
У порядку, визначеному ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
З огляду на положення статей 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України визначено випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Так, згідно із ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 564/1814/15-ц.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.
В даному випадку, із урахуванням фактичних обставин справи, наявних у ній письмових доказів та доводів Позивача вбачається, що між ОСОБА_2 та Відповідачем існувала домовленість щодо надання послуг, пов`язаних із організацією вступу іноземних абітурієнтів до ДВНЗ «УжНУ». Сам Позивач у позовній заяві підтверджує, що діяв за попередньою домовленістю з Відповідачем та перераховував грошові кошти на вказані ним реквізити виключно з метою оплати за навчання та супутні організаційні послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До таких підстав належать, зокрема, договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно (ст. 206 ЦК України).
Зобов`язання з безпідставного збагачення є кондикційними та мають позадоговірний характер. Якщо ж поведінка сторін свідчить про наявність між ними правовідносин, врегульованих договором (у тому числі в усній формі), отримані в порядку виконання такого договору кошти не можуть вважатися набутими без достатньої правової підстави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 чітко зазначила, що договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Для застосування ст. 1212 ЦК України позивач повинен довести повну, абсолютну безпідставність перерахування коштів (наприклад, помилковість платежу). Оскільки кошти перераховувалися Позивачем свідомо і в межах усних домовленостей про надання освітніх послуг та організаційного супроводу, підстави для визнання цих сум безпідставно набутими в розумінні глави 83 ЦК України відсутні. Якщо Позивач вважає, що Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з організації навчання чи привласнив кошти, захист таких прав має здійснюватися шляхом пред`явлення позову про відшкодування збитків за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань, але не через інститут кондикції. 
В частині твердження представника Позивача про те, що Відповідач не має жодних правових зв`язків із ДВНЗ «УжНУ» суд зазначає наступне. 
Згідно відповідей ДВНЗ «УжНУ» від 12.03.2026 року за №830/01-14 та №831/01-14 на поданий адвокатський запит представника Відповідача, підтверджується, що між ДВНЗ «УжНУ» та Приватним підприємством «Фючер» (яке згідно з відомостями з ЄДРПОУ змінило найменування на ПП «МАЙБУТНЄ 2024»), керівником та директором якого є Руманех Ваел Валід Сулейман, протягом тривалого часу на законних підставах укладалися та виконувалися офіційні контракти щодо набору та супроводу іноземних студентів, а саме: контракт №05/2016 від 27.05.2016 року; контракт №06/2017 від 09.06.2017 року; контракт №09/07-20 від 09.07.2020 року. Згідно з даними університету, лише в межах виконання Контракту №06/2017 від 09.06.2017 року компанією Відповідача було забезпечено надання освітніх послуг значній кількості іноземних громадян: у 2017–2018 н.р. — 342 особам; у 2018–2019 н.р. — 405 особам; у 2019–2020 н.р. — 157 особам. 
З приводу заперечень Позивача про залишення вказаних письмових доказів без розгляду через подання таких з порушенням строку, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач повинен подати докази разом із поданням відзиву. Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Судом встановлено, що представник Відповідача послідовно вживав заходів для збирання доказів, зокрема направив адвокатські запити до ДВНЗ «УжНУ» від 26.02.2026 року та від 05.03.2026 року з метою отримання копій контрактів та інформації про кількість студентів. У відповідь ДВНЗ «УжНУ» сформував листи №830/01-14 та №831/01-14 лише 12.03.2026 року, а Відповідач фактично отримав їх засобами поштового зв`язку згідно відправлення за №R885010008842 лише 18.03.2026 року. Враховуючи, що ці документи фізично не існували у Відповідача на момент подання відзиву 22.12.2025 року та були витребувані ним після того, як Позивач почав заперечувати наявність будь-яких зв`язків між ОСОБА_3 та університетом, суд визнає причини пропуску строку подання таких доказів поважними. 
Щодо вимоги Позивача про стягнення суми у розмірі 6 001,07 Євро та 148 354,00 грн., суд окремо зазначає, що Позивачем не доведено факт отримання Відповідачем грошових коштів у заявленому розмірі.
Судом досліджено долучені до матеріалів справи у відповідь на ухвалу про витребування доказів від 11 листопада 2025 року належні та допустимі докази руху коштів по рахунках Відповідача, а саме: офіційну відповідь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 26.11.2025 р. №20.1.0.0.0/7-251119/38815-БТ; офіційну відповідь Акціонерного товариства «Райффайзен-Банк» від 02.12.2025 р. №81-15-9/15380-БТ.
Із вказаних банківських документів (виписок по рахунку) чітко вбачається, що грошові кошти у розмірі 4 000 Євро на користь ОСОБА_3 від ОСОБА_7 взагалі не надходили. 
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтями 77, 78 ЦПК України передбачено, що докази повинні бути належними та допустимими. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Позивач просив стягнути з Відповідача 13 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу. Водночас, оскільки у задоволенні позову відмовлено, дані витрати відшкодуванню за рахунок Відповідача не підлягають
Щодо заяви представника Відповідача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн (відповідно до попереднього розрахунку), судом береться до уваги положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Докази понесених витрат Відповідач зобов`язався надати у встановлені законом строки, тому остаточний розподіл судових витрат відповідача буде здійснений судом після надання відповідних доказів у порядку ст. 246, 270 ЦПК України.
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову адвоката Сабліної Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про стягнення безпідставно набутих коштів, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
Позивач :  ОСОБА_6 ( адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ).
Представник позивача: Адвокат Сабліна Юлія Сергіївна (місце проживання: м. Одеса, проспект Я.Мудрого, 6 адвокат , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД №003417 від 15.08.2018, видане Радою адвокатів Одеської області на підставі рішення №13 від 15.08.2018 року., ордер серія ВН № 1605492 від 05.11.2025р. адвокат Хондожко Юлія Євгенівна адреса             АДРЕСА_2 , РНОКПП  НОМЕР_4 , ордер серія АЕ №1475119 від 16.02.2026 року) 
Відповідач: РУМАНЕХ ВАЕЛ ВАЛІД СУЛЕЙМАН , адреса 88000, Україна, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Підгірна, будинок, 46 РНОКПП НОМЕР_1 ).
Представник відповідача Матіко Станіслав Романович, АДРЕСА_3 , адвокат , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №21/3166 від 18.07.2023р., та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1206737 від 02.12.2025
Третя особа: Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» (місцезнаходження: м. Ужгород,вул. Підгірна, 46, Закарпатська області).
Повний текст рішення у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у справі №303/4378/22 1-кп/308/835/22 було виготовлено 19.06.2026 року о 16.00 год.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області    Крегул М.М.