Справа № 392/1365/25
Провадження № 2/392/218/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:
Головуючої: судді Кавун Т.В., 
секретар Стець Т.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.08.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 983405 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору товариство зобов`язалось надати клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені умовами договору. Сума виданого кредиту 3000,00 гривень, шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок клієнта № НОМЕР_1 хх-хххх-4785. Строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90% в день. 
28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило до ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 983405. 
28.04.2021 ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 983405 від 22.08.2020 укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «ФК «Айконс», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 21.03.2025, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9840,00 гривень, з яких; прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3000,00 гривень; заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 1710,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5130,00 гривень. 
Тому просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» заборгованість за Договором про надання кредиту у розмірі 9840,00 грн та понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 10500,00 гривень. 
Представник позивача в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявна заява відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує. 
Відповідач у судове засідання не прибула, від її представника – адвоката Мунтяну І.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволені позову ТОВ «ФК АЙКОНС» просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування обставин викладених в ньому, посилається на те, що виходячи з умов договору загальна заборгованість має розраховуватись наступним чином, а саме 3000*0,95%*30=855 гривень, у якому 3000 загальна сума кредиту, 0,95% ставка за кожен день користування кредитом, 30 строк кредиту. А тому, зазначені суми в розмірі 1710 гривень як заборгованість за комісіями і відсотками та сума в розмірі 5130 гривень як прострочена заборгованість за процентами не відповідає розрахункам згідно договору, а оскільки позивачем не надано розрахунок суми, то неможливо встановити нарахування відсотків, зазначених у позовній заяві. Крім того, заперечує проти заявленої позивачем вимоги про стягнення 10500 гривень на правничу допомогу, оскільки вказана сума перевищує розмір ціни позову, тому дана сума не є співмірною з ціною позову та складністю справи, так як дана категорія справ є типовими.
Представником позивача на адресу суду надіслано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що умовами договору передбачено нарахування процентів, яке здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Таким чином сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчать про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню. 
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.
22.08.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено договір про надання фінансового кредиту № 983405, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е555. 
Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 3000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором. Строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка в день 1,90 %, знижена процентна ставка 0,95 %. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, а саме № НОМЕР_2 . 
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Лінеура Україна», вбачається що клієнт ОСОБА_2 з якою укладено договір № 983405 від 22.08.2020 ТОВ «Лінеура Україна» акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/, одноразовий ідентифікатор Е555, дата відправки ідентифікатора 22.08.2020, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор +380685564695.
Відповідно до листа генерального директора ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» за Вих. № 2643_250521092836 від 21.05.2025, вбачається, що 22.08.2020 було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3000 гривень на картку № НОМЕР_3 . 
28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики № 983405, перейшло до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС», про що свідчить також витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги за № 1-28/04/2021.
28.04.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» та ТОВ «ФК АЙКОНС» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики № 983405, перейшло до ТОВ «ФК АЙКОНС», про що свідчить також витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги за № 1-28/04/2021. 
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 983405, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 9840,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 3000,00 гривень; заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 1710,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 5130,00 гривень.
28.03.2025 представником ТОВ «ФК АЙКОНС» на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 983405 від 22.08.2020. 
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 983405 від 22.08.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту станом на 25.04.2021 складає 9840,00 гривень. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 10.05.2025, вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що зареєстрований Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Прізвище після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ». 
За змістом пункту 1 частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
З огляду на матеріали справи, між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір № 983405 від 22.08.2020, шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е555, на виконання якого позичальник зобов`язався повернути кредит у встановлені строки та сплатити проценти за користування кредитом.
Однак, у встановлені договором строки, ОСОБА_2 не повернула грошові кошти та не сплатила проценти за користування кредитними коштами. 
У подальшому право вимоги за договором позики перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС». 
Як слідує з кредитного договору, кредит видано строком на 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.3 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 гривень (включно), клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору. 
Суд звертає увагу на те, що Розділ 4 "Пролонгація строку кредиту" Договору №983405 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 22.08.2020 не містять застереження щодо права Позикодавця в односторонньому порядку і на власний розсуд продовжувати строки користування позикою.
Отже, позивачем не надано доказів щодо продовження строку користування договором, шляхом укладення додаткової угоди до договору. 
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. 
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. 
Частиною 1 статті 1048 ЦК України врегульовані відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. 
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Проценти встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Одночасно не можуть застосовуватися регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. 
За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. 
Право позикодавця нараховувати, передбачені договором проценти припиняється після спливу, визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Договором № 983405 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 22.08.2020 визначено строк його дії, який становить 30 днів з 22.08.2020 та саме протягом даного строку позивач ТОВ "ФК АЙКОНС", до якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, перейшло право вимоги, має право нараховувати відповідачу передбачені договором відсотки, які, з урахуванням невиконання боржником своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.4.2 цього Договору становлять 1,90%.
Таким чином, заборгованість відповідача по відсоткам за Договором № 983405 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 22.08.2020 становить 1710,00 грн, (57,00 грн х 30 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п. 1.3 договору), а саме: 3000,00 грн (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору)/100% х 1,90% (узгоджений сторонами у п.1.3 договору відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) = 57,00 грн (сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами). 
Право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання - такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (пп. 91-93).
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.ст. 610-611 ЦК України).
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, позовні вимоги підлягають частковому задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 983405 від 22.08.2020 у розмірі 4710,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1710,00 грн - заборгованість за процентами. 
Вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами в сумі 5130,00 грн після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. 
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ТОВ «ФК АЙКОНС» підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1159,60 гривень. 
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійно правничу допомогу в сумі 10 500 гривень.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 810/2806/18 вказав, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем до суду надані докази понесених стороною позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, а саме: довіреність ТОВ «ФК АЙКОНС» від 16.06.2025; договір № 16/06/2025 про надання правової допомоги від 16.06.2025; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10 адвоката Пархомчука С.В.; акт про отримання правової допомоги від 21.11.2025; платіжну інструкцію № 12033 від 21.11.2025 на суму 10500 гривень; рахунок на суму 10500 гривень. 
Отже, витрати понесені позивачем на оплату професійно правничої допомоги в розмірі 10 500 грн документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись статтями 137, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за Договором № 983405 від 22.08.2020 в сумі 4710,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1710,00 грн - заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» судовий збір в сумі 1159,60 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», код ЄДРПОУ 44334170, місцезнаходження: 01042, вул. Саперне Поле, 12, м. Київ. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 . 

Суддя Т.В. Кавун