П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 564/1959/25
Провадження № 22-ц/4815/525/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Кухарчук Анною Юріївною на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Снітчук Р.М., повний текст рішення суду складено 16 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Артерчук Л.В., звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Позов обґрунтовувала тим, що з 08 серпня 2020 року перебуває у шлюбі з відповідачем. 
За час перебування в шлюбі ними за кошти сімейного бюджету було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на яку оформлено за відповідачем ОСОБА_2 .
На даний час між сторонами виник спір щодо поділу зазначеного житла. У добровільному порядку договір поділу відповідач укласти не бажає. 
Просила суд у порядку поділу майна визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на вказану квартиру.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1\2 частину квартитри АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1\2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060.
Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - припинено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3165 грн. 80 коп. та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 11000 грн. 00 коп., всього стягнути 14165 (чотирнадцять тисяч сто шістдесят п`ять) грн. 80 коп. 
Рішення мотивовано тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_2 , через представника – адвоката Кухарчук А.Ю., оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що Костопільський районний суду Рівненської області прийняв два рішення по суті, а саме рішення від 11 червня 2025 року та рішення від 16 червня 2025 року у справі №564/1959/25, відповідно, допустив грубе порушення вимог ст. ст. 258, 259 ЦПК України, оскільки прийняв два судових рішення по суті в межах вирішення однієї судової справи, щодо вирішення одних і тих самих позовних вимог.
Вказує, що у разі поділу квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060, в рівних частках спільне користування, та досягнення будь якого компромісу очевидно - неможливо, оскільки ОСОБА_1 зловживає своїми правами, та розраховує, що відповідач ОСОБА_2 у зв`язку зі службою в Збройних силах України не буде проживати у такій квартирі, що через судову тяганину та значні витрати на правову допомогу він втратить інтерес до такої квартири, і їй у користуванні залишиться 100 % квартири, якою вона фактично володіє та користується, і доступу до якої не надає відповідачу.
Шлюбні відносини з позивачкою ОСОБА_1 фактично та дійсно припинені з липня 2021 року, та квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060, не є об`єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю.
Пояснює, що у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення, за ініціативою, відповідача ОСОБА_2 , з села Роздолівка, Бахмутського району Донецької області в село Базальтове Рівненської області були перевезені усі члени родини ОСОБА_1 : ОСОБА_3 - баба, ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_5 - син від попереднього шлюбу, та сама ОСОБА_1 .
У подальшому, ОСОБА_2 , піклуючись про благополуччя сім`ї - дружини ОСОБА_1 та її сина від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , піклуючись про моральний стан дружини, щоб вона не почувала себе "переселенкою" у якої не має дому, придбав на підставі Договору купівлі продажу від 01 серпня 2023р., двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , хоча вже на той момент фактично шлюбні відносини були припинені, але формальний стан шлюбу, а також надія у відповідача ОСОБА_2 - зберігалися.
У період численного перебування у лікарні ОСОБА_2 після отриманих поранень ОСОБА_1 його не відвідувала, про нього піклувалася мати та волонтери, тобто чужі люди.
Саме за кошти, отримані під час служби та виконання ОСОБА_2 бойових завдань була придбана квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060, на підставі Договору купівлі-продажу, що укладений 01 серпня 2023 р.
Позивач ОСОБА_1 здійснює перешкоди ОСОБА_2 у користуванні двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , яка придбана на підставі Договору купівлі продажу від 01 серпня 2023р., за кошти отримані від військової служби, ціною ризиків для життя та здоров`я.
ОСОБА_1 вчиняє дії, що порушують публічний порядок, моральні засади суспільства, та шкодять інтересам відповідача, в інтересах якого та за кошти якого було набуте таке майно.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким здійснити поділ спільного майна подружжя у наступному порядку: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1\5 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060; визнати за ОСОБА_2 право власності на 4\5 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2773867856060. Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 – припинити.
24 лютого 2026 року ОСОБА_1 , через представника – адвоката Артерчук Л.В., подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду.
Вказує, що на час виникнення спірних правовідносин та придбання спірного майна сторони перебували у шлюбних правовідносинах, а тому майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 08.08.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 08.08.2020 (а.с. 12).
Під час перебування у шлюбі, 01.08.2023 рок ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Семенюк С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1253 (а.с. 13).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 01.08.2023 р. вбачається, що право власності на вказаний об`єкт нерухомості у розмірі частки 1\1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 14).
Звертаючись до суду із позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя – квартири  АДРЕСА_1 , позивачка покликалася на факт придбання квартири сторонами у шлюбі, за спільні кошти подружжя. В свою чергу, відповідач заперечує факт придбання квартири за спільні кошти подружжя, наголошуючи на придбання ним квартири за кошти, отримані ним як заробітну плату під час служби у ЗСУ.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Відповідач ОСОБА_2 , у спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, вказує на придбання ним квартири за особисті кошти.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
ОСОБА_2 не спростовано за допомогою належних та допустимих доказів презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
У п. 8 договору купівлі-продажу від 01.08.2023 рок квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Семенюк С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1253, зазначено, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири є спільною сумісною власністю з дружиною ОСОБА_1 . Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу; цей договір укладається в інтересах сім`ї за ціною та на умовах, вигідних для подружжя, про що вказано окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено 01 серпня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Семенюк С.І., за реєстровим № 1252, яка залишається на зберігання в справах нотаріуса (а.с. 13 зворот).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року, у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23):
вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором;
згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду;
сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном;
згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору;
згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядженнямайном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності;
надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності;
не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя;
наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя;
у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.
Оскільки, у справі яка переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_2 не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на спірне майно, за умови, що ОСОБА_1 надала згоду на розпорядження коштами для набуття такого майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу такого майна, місцевим судом правомірно задоволено позов та визнано за кожним зі сторін право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на квартиру.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Доводи апеляційної скарги про ухвалення місцевим судом двох судових рішення по суті в межах вирішення однієї судової справи, спростовуються матеріалами справи. 
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 16 червня 2025 року внесено виправлення до абзацу першого вступної частини рішення Костопільського районного суду Рівненської області у справі № 564/1959/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, вказавши дату ухвалення рішення 11 червня 225 року, замість 16 червня 2025 року (а.с. 68).
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником – адвокатом Кухарчук Анною Юріївною залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 11 червня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 15 травня 2026 року.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.