ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2026 року  місто Чернівці справа №723/4860/24
провадження №22-ц/822/568/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н. К.
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
заявник – Комунальний заклад «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат»,
заінтересовані особи – орган опіки та піклування Красноїльської селищної ради Чернівецької області,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т., присяжні Мітран С.А., Берла Л.Г.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року заявник Комунальний заклад «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат», в інтересах якого діє директор Олександр Колесник звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_1 недієздатним, встановлення опіки та призначення опікуна.
Посилалися на те, що на підставі путівки №6 від 28 січня 2020 року та наказу директора комунального закладу №12 від 13 березня 2020 року, зараховано до списку підопічних будинку-інтернату та взято на повне державне забезпечення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, який є інвалідом 2-ї групи з 01 грудня 2020 року та якому визначено основний діагноз: хронічне органічне ураження УНС, корсаківський психоз. Лакунарна деменція.
ОСОБА_1 не може в повній мірі вірно оцінювати зовнішню обстановку, що істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За станом здоров`я ОСОБА_1 перебував на лікуванні в стаціонарному лікувальному закладі ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (вул. Мусоргського, 2, м. Чернівці), що підтверджується витягом з його історії хвороби копія якого долучається до матеріалів справи.
Просили визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити йому опікуна в особі організатора культурно-дозволлевої діяльності Комунального закладу «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» Урсакі Єлену Миколаївну. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року заяву Комунального закладу "Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат", заінтересовані особі: Орган опіки та піклування Красноїльської селищної ради,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання громадянина недієздатним- задоволено.
Визнано недієздатним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено над ним опіку і призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 його опікуном.
Строк дії судового рішення про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним - два роки, з часу набрання ним законної сили.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Шустіна Лариса Олександрівна спрямувала засобами поштового зв`язку 18 лютого 2026 року апеляційну скаргу на вказане рішення суду, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, необ`єктивним, незаконним та винесеним з грубим порушенням процесуального права.
Вказала, що ОСОБА_1 рішенням суду у 2010 році визнаний недієздатним та йому призначено опікуна, повторне визнання особи недієздатною не передбачено законом. 
Суд першої інстанції не врахував, що норми діючого процесуального закону застосовуються до рішень, ухвалених після 15 грудня 2017 року. 
Просила рішення скасувати повністю і в задоволенні заяви відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Комунальний заклад «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.
Вказали, що після внесених змін в Цивільний процесуальний кодекс України встановлено обов`язковість періодичного судового контролю за станом особи визнаної недієздатною.
Крім того, з моменту ухвалення рішення у 2010 році минув значний період часу понад 15 років. Протягом цього часу ОСОБА_1 перебував в Інтернаті, де проходив лікування та реабілітацію, що об`єктивно могло вплинути на його психічний стан.
Зокрема, з 14 березня 2020 року ОСОБА_1 перебуває в Інтернаті, де проходив лікування та реабілітаційні заходи, що виключає можливість автоматичного застосування висновків, зроблених понад 15 років тому, без їх актуальної перевірки.
Сам по собі факт призначення опікуна рішенням суду у 2010 році не свідчить про належне забезпечення прав та інтересів ОСОБА_1 на даний час.
У зв`язку з воєнними діями у 2022 році Інтернат було переміщено до смт.Красноїльськ, Чернівецької області, де ОСОБА_1 фактично перебуває на постійній основі.
Водночас, відповідно до довідки від 15.04.2024 № 6825-5003235128, опікун – ОСОБА_3 проживає в іншій області, що об`єктивно унеможливлює належне та постійне виконання обов`язків опікуна.

У відзиві на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін. Посилався на те, що згідно з ч.4 ст.12 Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю, ратифікованої Україною 16.12.2009 року, держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, застосувались протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією.
Що стосується призначення опікуна ОСОБА_2 , то вказав, що ч.5 ст.63 ЦК України дозволяє призначення фізичній особі одного або кількох опікунів.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання
У судове засідання заінтересовані особи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.
Від представника заявника – КЗ «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю.
ОСОБА_6 в судове засідання не викликався з огляду на висновок експерта про неможливість його особистої явки до суду та неможливість надання ним особистих пояснень по суті справи (а.с.32 на звороті).
Від представника ОСОБА_1 - Білика В.М. до апеляційного суду надійшла заява, в якій він просив розглядати справу у його відсутність.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились та були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лисичанськ, Луганської області, громадянин України є інвалідом 2-ї групи з 01.12.2020 року та якому визначено основний діагноз: хронічне органічне ураження УНС, корсаківський психоз. Лакунарна деменція.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 квітня 2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Лисичанська Луганської області, визнано недієздатним (а.с.40).
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03 червня 2010 року призначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном над недієздатною особою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Лисичанськ (а.с.39).
На підставі путівки №6 від 28.01.2020 року та наказу директора комунального закладу «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» № 12 від 13.03.2020 року, ОСОБА_1 зараховано до списку підопічних будинку-інтернату та взято на повне державне забезпечення (а.с.8-9).
Рішенням виконавчого комітету Красноїльської селищної ради №72 від 09.10.2024 року затверджено Висновок опікунської ради при органі опіки і піклування Красноїльської селищної ради про доцільність призначення ОСОБА_4 опікуном над підопічним будинку-інтернат ОСОБА_1 (а.с.18-20).
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №1027 від 07.04.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє психічним захворюванням у формі вираженої деменції змішаного (алкогольного, судинного) генезу. За своїм психічним станом, в силу наявного психічного захворювання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також не може з`явитися у судове засідання та особисто дати пояснення по справі (а.с.42-43).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати, за таких підстав.

Щодо визнання особи недієздатною
Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 300 ЦПК України, в редакції на час звернення до суду із вказаною заявою, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною 6 цієї статті.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 09 квітня 2010 року у справі № 2о-23/2010 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Лисичанська, Луганської області, було визнано недієздатним (а.с.81).
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03 червня 2010 року призначено ОСОБА_3 опікуном над недієздатною особою – ОСОБА_1 (а.с.82).
На момент ухвалення вказаного рішення діяв інший порядок визнання особи недієздатною, передбачений главою 2 Розділу ІV ЦПК України (в редакції до 15 грудня 2017 року), зокрема ст. 241 ЦПК України не передбачала визначення судом строку дії рішення про визнання особи недієздатною.
Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Недієздатні особи є особливою категорією людей, які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я вони не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Важливим елементом держави є захист особистих немайнових та майнових прав осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Законом закріплена особлива форма державної турботи про нужденних осіб, які потребують сторонньої допомоги.
Так, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 09 квітня 2010 року, яким визнано ОСОБА_1 недієздатним, не має терміну його дії, оскільки прийнято до внесення змін до ч. 6 ст. 300 ЦПК України у редакції від 15 грудня 2017 року, а тому є чинним.
Суд першої інстанції даних обставин не врахував, внаслідок чого прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_1 недієздатним.

Щодо призначення опікуна
Відповідно до ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
Вимогами статті 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Відповідно до статті 62 ЦК України, опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
Відповідно до приписів частини другої, третьої та п`ятої статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Виходячи з аналізу частини першої статті 60 та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).
Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерством освіти України, Міністерством охорони здоров`я України та Міністерством праці та соціальної політики України від 26.05.1999 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17.06.1999 р. за № 387/3680 (далі за змістом Правила).
У пункті 3.1 Правил зазначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки. Опікун або піклувальник призначаються лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному. Правилами опіки та піклування не встановлено обмежень щодо кількості опікунів повнолітньої особи.
Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад - пункт 1.3. Правил.
Системний аналіз норм ЦК України, Правил свідчить, що саме відповідний Орган опіки вирішує питання про встановлення і припинення опіки та піклування, а також приймає рішення про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків. Рішення про встановлення опіки (піклування) повинно бути прийняте не пізніше як у місячний термін з моменту, коли відповідному Органові опіки стане відомо про потребу встановлення опіки чи піклування. За наявності документів визначених пунктом 3.3. Правил, зокрема й рішення суду про визнання особи недієздатною для безпосереднього здійснення опіки Орган опіки призначає конкретного опікуна.
Опікуном може бути лише фізична особа за умови подання письмової заяви. Водночас, якщо особі, яка перебуває в навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або в закладі соціального захисту населення опікун або піклувальник у встановленому законом порядку не призначений, то виконання обов`язків опікунів та піклувальників від імені держави здійснює зазначена установа в особі керівника зазначеної установи.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в комунальному закладі «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» та знаходиться на повному державному забезпеченні.
Психоневрологічний інтернат є стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворюється для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в інтернаті.
Основні завдання інтернату: надання соціальних послуг підопічним (стаціонарний догляд, соціальна реабілітація, представництво інтересів); забезпечення прав та інтересів підопічних, створення належних умов для проживання/перебування, соціально-побутового обслуговування, денної зайнятості (заняття творчістю, дозвілля, навчання, добровільна праця тощо) та надання медичної допомоги підопічним.
Згідно ст..66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад відповідно до положень.
Отже, заклад охорони здоров`я або заклад соціального захисту населення, в якому знаходиться недієздатна особа, здійснює опіку лише в разі якщо опіка не була встановлена. Крім цього, виконання обов`язків опікунів та піклувальників від імені держави здійснює установа, в якій знаходиться недієздатна особа, в особі керівника зазначеної установи.
Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03 червня 2010 року над недієздатною особою - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Доводи представника комунального закладу «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» про те, що опікун ОСОБА_3 знаходиться в іншій місцевості та не здійснює опіку над ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки вона не звільнена від своїх повноважень опікуна.
Відповідно до статті 75 ЦК України орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Така заява розглядається органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.
Відповідно до пункту 5.2 Правил органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків.
Як зазначено вище, що ОСОБА_3 не звільнена від обов`язків опікуна. 
Також як вбачається із заяви, що комунальний заклад просив призначити опікуна фізичну особу, працівника цього закладу, ОСОБА_2 .
Колегія суддів враховує, що законом не заборонено встановлення опіки над недієздатною особою кільком опікунам.
Проте, матеріали справи не містять доказів невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 обов`язків опікуна відносно її чоловіка, ОСОБА_1 , а також подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуном директора комунального закладу «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат».
Саме лише перебування недієздатної особи в закладі соціального захисту не є безумовною підставою для звільнення ОСОБА_3 від обов`язків опікуна та призначення опікуном працівника відповідного закладу, оскільки відповідне перебування є тимчасовим, в той час як опіку відповідний заклад відповідно до статті 66 ЦК України здійснює у випадку не встановлення над недієздатною особою опіки.
Крім цього, слід зазначити, що матеріали справи не містять подання органу опіки про доцільність призначення опікуном ОСОБА_2 над недієздатним ОСОБА_1 , а висновок опікунської ради при органі опіки та піклування Красноїльської селищної ради від 09.10.2024 року №72 не містить належної мотивації, конкретних обставин, які зумовлюють необхідність призначення цього опікуна. Колегія суддів зауважує, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості, бути належним чином мотивоване та містити мотиви необхідності в призначенні опікуна.
Ті обставини, що ОСОБА_2 є соціальним працівником та працює у даному інтернаті самі по собі не свідчать про можливість належного виконання нею опікунських обов`язків.
З огляду на наведені обставини, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що призначення ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_1 не відповідає вимогам закону та інтересам останнього.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви слід відмовити. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3  – задовольнити.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2026 року скасувати.
В задоволенні заяви Комунального закладу «Попаснянський обласний психоневрологічний інтернат» про визнання ОСОБА_1 недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення йому опікуна, відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 червня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак