Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/12188/25
Номер провадження2/711/775/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В., 
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Свистун Ю.Л.
представника відповідача адвоката Андріяша Р.П.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. У позові зазначається, що 06.05.2023 року відповідач перебуваючи в приміщенні квартири N? АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що виник ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс своєму брату, ОСОБА_3 декілька ударів кулаком лівої руки в обличчя, після чого правою рукою умисно викрутив йому ліву руку за спину. В результаті своїх умисних дій відповідач заподіяв позивачу тілесні ушкодження у вигляді травми лівого плечового суглобу з внутрішньо-суглобовим переломом суглобової западини лівої лопатки. які, відповідно до висновку судової-медичної експертизи N? 02-01/446 від 29.05.2023 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також крововиливу правої орбітальної ділянки, які відповідно до вказаного висновку експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. За цих же обставин, відповідачем було умисно нанесено удар кулаком правої руки в обличчя позивачці, ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою вище вказаних осіб, що спричинили останній тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження ОСОБА_1 було нанесено у момент, коли остання намагалась припинити побиття свого брата ОСОБА_3 .
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.10.2025 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 року (справа N? 711/4082/23) було змінено в частині призначення покарання для відповідача ОСОБА_4 . Присуджено виключити із резолютивної частини вироку про визнання ОСОБА_2 винним та призначити покарання за ч.1 ст. 125 ККУ у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та виключити рішення про призначення ОСОБА_2 остаточного покарання на підставі ст. 70 ККУ. Вважати останнього засудженим вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2025 року за ч. 1 ст. 122 ККУ до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 ККУ звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 ККУ, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті Вирок залишено без змін.
Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачці, як потерпілій особі було нанесено маральну шкоду, яка полягає у перенесення фізичного болю: завдані тілесні ушкодження, призвели до тривалого розладу здоров`я та зміни устрою життя. Для відновлення позивачці потребувалось чимало часу. Тілесні ушкодження призвели до змінити звичного устрою життя, виконання своїх домашній та робочих обов`язків супроводжувались постійним фізичним болем, що змушувало позивачку докладати більше зусиль. Страх за життя: людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю - це визначено статтею 3 Конституції України. Фактично відповідач скориставшись власною фізичною силою та ситуацію за якої жоден у квартирі не зможе його зупинити, здійснив побиття позивачки, яка в свою чергу не завдала відповідачеві жодної шкоди, а хотіла лише вберегти свого брата від побиття. Агресія відповідача, що супроводжувалась застосуванням фізичної сили у момент побиття позивачки та її брата призвела до страху за своє життя, оскільки вона фактично перебувала у безпорадному стані. Страх полягав у тому, що її життя та здоров`я залежало від того, наскільки далеко у власних незаконних діях готовий зайти відповідач. Це відклало свій слід на все подальше життя. До сьогодні позивачці сняться жахи того дня, а суперечки в соціумі, навіть ті, які її не стосуються викликають неприємні спогади. Й наразі позивачка боїться відповідача, оскільки вважає, що у буль-який момент вже вчинене може повторитись вдруге. Тривалість наслідків отриманих тілесних ушкоджень: протягом тривалого термін позивачка була вимушена перебувати у соціумі з наслідками побиття. Синці на обличчі позивачки, викликали у суспільства постійні погляди. У родинному колі та колег, склалось прискіпливе відношення до позивачки, а не бажання ділитись власними сімейними проблемами призвели до пліток, що впливало як на її особисту, так і робочу репутацію. Через що позивачка вимушена була перебувати серед людей у окулярах та прикривати хустками обличчя, соромлячись свого виду. Ці обставини постійно морально тиснули на позивачку, що призводило до надмірної плаксивості та пригніченості. Зазначені обставини, в які позивачка була поставлена неправомірними діями відповідача, та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття і здоров?я, зокрема це посприяло накопиченню негативних психоемоційних та формуванню несприятливих психоматичних змін, які полягають у: емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, підвищеній тривожності, образливості, а також наявне погіршення сну. Приниження честі та гідності: побиття позивачки спричинило приниження відчуття жіночої гідності, що установлене загально прийнятими нормами етикету та життєвого устрою суспільства. 
В підсумку наведеного, так як позивачем було понесено душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із нанесенням йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, то позивач вважає за необхідне просити суд стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, в розмірі 90 000, 00 грн.
Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Андріяша Р.П. надійшов відзив на позовну заяву, якій зазначає, що відповідно інформації, що міститься у додатку до позовної заяви, а саме у висновку спеціаліста від 11 травня 2023 N?02-01/394 позивач отримала один удар кулаком правої руки в обличчя. За меддопомогою не зверталась, має скарги на біль в місцях забоїв. У ОСОБА_1 мали місце ушкодження: забій з крововиливом, наявність синців та набряком та садном верхньої губи.
Отже позивач свідомо вводить суд в оману та маніпулює обставинами, які не мають місця з фактичними обставинами посилаючись на моральні страждання у вигляді тривалого розладу здоров`я, про осуд на роботі, про постійні жахи які їй сняться та інші надумані нею речі.
Тривалий розлад здоров?я у судово-медичній практиці України — це порушення функцій органів або систем, спричинене тілесним ушкодженням, що триває понад 3 тижні (більш ніж 21 день).
При цьому позивач жодного дня в наслідок отриманих тілесних ушкоджень не перебувала на лікуванні, вона навіть нікуди не зверталася за медичною допомогою, остання могла звернутися до лікаря та пролікуватися в умовах стаціонару, однак вона цього не зробила та як вказана трава є незначною.
Жодного лікарського висновку, епікризу, довідки про те що позивач в наслідок отриманих тілесних ушкоджень зазнала психосоматичних змін, які полягають у емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, підвищенні тривожності. образливості.
Позивач просить стягнути з відповідача саме моральну шкоду, а не матеріальну це вказує на той факт, що остання навіть не понесла жодних підтверджених матеріальних збитків на купівлю будь яких медикаментів, що також є підтвердженням що тілесні ушкодження є незначними.
До змісту позовної заяви «Фактично відповідач скориставшись власною фізичною силою та ситуацією за якої жоден у квартирі не зможе його зупинити, здійснив побиття позивачки, яка в свою чергу не завдала відповідачеві жодної шкоди, а хотіла лише вберегти свого брата від побиття. Агресія відповідача, що супроводжувалась застосуванням фізичної сили у момент побиття позивачки та її брата призвела до страху за своє життя» однак слід врахувати висновок експерта N? 02-01/817 від 29 липня 2024 року відповідно до якого «Тілесні ушкодження у ОСОБА_1 які відмічені у висновку експерта N? 02-01/488 від 12.06.2023 року могли виникнути за обставин, на які вказав ОСОБА_2 в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.06.2024 року».
Згідно описової частини висновку експерта N? 02-01/817 від 29 липня 2024 року протокол проведення слідчого експерименту від 24.06.2024 проведеного за участю ОСОБА_2 в протоколі зокрема вказано: «Після чого ОСОБА_5 вибіг з кімнати та повернувся з ножем, який тримав в правій руці. Побачивши це обвинувачений схопив його праву руку, в якій ОСОБА_5 тримав ніж , в області зап?ястя та вони почали один з одним завдаючи один одному ударів. Обвинувачений правою рукою, а ОСОБА_5 лівою. Також в цей час сестра обвинуваченого ОСОБА_6 , вхопила останнього обома руками ззаду. Обвинувачений в цей час почав вириватися із захвату при цьому руку ОСОБА_5 не відпускав ... вириваючись із сестри захвату, відмахуючись від неї . Обвинувачений можливо міг нанести їй неумисний удар в обличчя. Вирвавшись із її захвату. Обвинувачуваний продовжив боротися з ОСОБА_5 . В процесі цього ніж з правої руки ОСОБА_5 випав на підлогу».
Даний факт було встановлено експертом який має вищу медичну освіту, сертифікат за спеціальністю «судово-медична експертиза та стаж роботи за фахом з 1983 року». Іншого висновку експерта, який би це спростовував в матеріалах кримінального провадження не має. Що знову вказує на маніпуляцію та завищення суми моральних збитків позивачем.
Однак позивач в розріз своїх позивних вимог та їх обґрунтування зазначає, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина с підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодуванні враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже позивач отримала тілесні ушкодження в наслідок необережних дій відповідача, однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження моральної шкоди саме у еквіваленті прохальної частини.
Згідно довідки про доходи N? 6255272100760207 відповідач отримує пенсію по інвалідності розмір якої з серпня 2025 по січень 2026 складає 3028 гривень на місяць, приймаючи до уваги що у відповідача не має інших видів доходу та враховуючи вимоги розумності і справедливості розмір про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення в сумі місячного доходу відповідача, а саме в розмірі 3028 грн.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3028 грн.
Ухвалою суду від 25.02.2026 із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання т призначено праву до розгляду.
У судовому засідання адвокат Свистун Ю.Л. уточнила вимоги та просила стягнути 50000 грн моральної шкоди, як це зазначено у прохальній частині, уточнені вимоги підтримала у повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити. Пояснила суду, що з 2023 року у неї з її братом, відповідачем у справі натягнуті відносини. Брат повинен був доглядати за матір`ю. Позивач, приїхавши, з місця свого проживання у м. Києві, попросила ОСОБА_2 надати пенсійну карту матері. Почався конфлікт, бійка. Присутній був також ще один брат. Відповідач за статурою є більшим, аніж інший. Позивач намагалась відтягнути одного брата, тоді ж відповідач завдав їй удару кулаком, вона ледь не впала. Після цього позивач вимушена була лишитись та доглядати матір. Після отриманого удару вона мала головні болі, отримала стрес, підвищився тиск. До лікарів не зверталась, листи непрацездатності не оформлювала. Відомостей, щодо відсутності на роботі не має, вона ФОП та сама вирішила не працювати у цей час. До конфлікту у неї з братом були грані, дружні відносини, після цього випадку вона боїться чоловіків такої статури як у відповідача. Додала, що брат не виніс нічого з цього випадку для себе. Такий розмір моральної шкоди вважає необхідним для вилікування себе. Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавала за порадою адвоката.
Представник відповідача адвокат Андріяш Р.П. частково визнав позовні вимоги, з підстав, наведених у відзиві, та пояснив, що викладені обставини у позові не відповідають вироку суду. Бійка була між братами, а позивач отримала ненавмисний один удар. Вважає, що тривалого розладу здоров`я у позивачки не було, докази перебування на лікуванні та докази щодо витрат відсутні. Додав, що відповідач є інвалідом, отримує пенсію, сума у розмірі 50000 грн є для нього не співмірною.
Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши та проаналізувавши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлено, що вироком Придніпровського районного суду міста Черкаси від 05.02.2025 (справа 711/4082/23) визнано ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.122 КК України - у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч.1 ст.125 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Також зазначено, що цивільний позов не заявлено.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.10.2025 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 року (справа N? 711/4082/23) було змінено в частині призначення покарання ОСОБА_4 , виключено із резолютивної частини вироку про визнання ОСОБА_2 винним та призначити покарання за ч.1 ст. 125 ККУ у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та виключити рішення про призначення ОСОБА_2 остаточного покарання на підставі ст. 70 ККУ. Вважати останнього засудженим вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.02.2025 року за ч. 1 ст. 122 ККУ до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 ККУ звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 ККУ, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок залишено без змін.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та ст. 81 ЦПК України.
Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
Позивач в обґрунтування завдання моральної шкоди в позовній заяві зазначила, що в результаті вчинення відповідачем умисних легких тілесних ушкоджень, їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася в перенесення фізичного го болю, приниження її честі та гідності, душевних стражданнях, оскільки вона вимушена була докладати зусиль щодо відновлення свого фізичного та психічного здоров`я, відновлення триває і нині.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
При наявності встановленого факту порушення прав позивача моральна шкода наявна та констатується судом.
Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання їй моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, які вона зазнала і враховує ступінь їх глибини, оскільки вина відповідача у заподіяні факту моральної шкоди повністю підтверджується матеріалами справи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50000,00 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, як заподіювача шкоди підлягає стягненню 5000,00 грн. моральної шкоди на користь позивача, яка, на думку суду, буде достатньою компенсацією завданих душевних страждань.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивачем, при поданні позовної заяви, сплачено 1211,20 грн судового збору. Відповідач є інвалідом 2 групи (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 16.03.2018).
Статтею 2постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» установлено, що: коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком.
Статтею 4 цієї постанови передбачено, що компенсація судових витрат у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.
Компенсація судового збору відповідно до підпункту 1-1 пункту 16 вказаного Порядку здійснюється органами Казначейства на підставі виконавчих документів з відповідного рахунка спеціального фонду державного бюджету, на який такий судовий збір зарахований (абзац шостий пункту 18 Порядку).
Судом задоволено 10% від суми позовних вимог, отже ОСОБА_1 необхідно компенсувати з державного бюджету 121, 12грн сплаченого судового збору.
Керуючись ст.7, 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди – задоволити частково.
Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_3 ) у якості відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_3 ) з державного бюджету 121 (сто двадцять одну) грн 12 коп сплаченого судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти робочих днів.

Головуючий:	  	Н.  М.  Кондрацька